Додано
06.03.21 20:53:44
А Ви теж це відчували?
Читала блоги інших авторів, які діляться своїми почуттями від завершення книги і посміхалася) Майже всі радіють завершенню історій та діляться планами на майбутне. Це так мило!
А я... мабуть тому, що автор-початківець, сумую з цього приводу, адже відчуваю... Ностальгію? Ні, швидше за все мені важко тому, що я разом з героями проживала кожну главу: сміялася, лютувала, раділа, плакала...
Ех, важкувато прощатися з ними. Але ж кожен кінець - це початок нового.))
А у Вас були такі почуття? Що частіще Ви відчуваєте сум чи радість? А можливо щось інше? )
Окса Фом
351
відслідковують
Інші блоги
Доброго часу доби ♥ Дякую всім, хто чекає на продовження "Пір року. Зникнення Зими" і постійно мене дьоргає, а де ж продовження! Не секрет, що над фінальним розділом я активно працюю. І, чесно кажучи,
Привіт! Знижка на історію! Подвійна помилка з босом. Дежавю. - Ти мазохістка? - Цілком логічне, я б навіть сказала риторичне питання...
- Цілком можливо. Так, певно так і є, - я практично впевнена в тому, що на моєму місці
Вітаю, дорогі читачі! Перший розділ "Відроджених з Попелу" вже на Букнеті (а я і досі не звикла до назви). Сподіваюсь, що початок книги вас не розчарував. Буду рада вислухати будь-які ваші думки стосовно першого розділу,
Історія по знижці! Не для тебе мама Ягідку ростила Чому мужики вважають, що якщо жінка живе з ними, то вони приручили дику тваринку? Невже чоловіки такі наївні та розслабляють булки в найнесподіваніший момент? Ха!
Привіт, мої любі! Ви бачили скільки вас у мене? На цю хвилину 2015 підписників!!!! Я так радію цій цифрі. Я ціную кожного з вас! Кожного! Чуєте?! Ваша Майська сьогодні навіть трохи святкувала цю подію. Завтра викладу відео
6 коментарів
Щоб залишити коментар, увійдіть в обліковий запис
УвійтиРідко, що дописувала у своєму житті, але сумно точно не було ніколи) Відчуття перемоги над собою, над своїми лінощами, над сюжетом, неймовірна ейфорія - все було, а от суму ніколи. Треба вміти відпускати своїх героїв у вільне плавання, посилаючи слідом за ними свої найкращі побажання і повітряні поцілунчики) Вони те щастя (або нещастя) заслужили!
Анилаг Аберт, Дякую за Вашу думку!
Ну не знаю... У мене є і сум, і радість. Радість, бо герої отримали те, на що заслужили, прийшли до того кінця, який собі вибороли. Сум, бо дійсно інколи шкода розлучатися з тими, хто так прикипів до душі... Особливо сильно я відчула це в романі "Така собі мільйонерка"... Ніяк не могла його зафіналити, відкладала...))
Холод Влада, Таке буває))
Тiльки сум.
Анелия Чадова, Так завжди сумно відпускати героїв.
Я завжди сумую і радію за героїв одночасно. Навіть важко братися за інший сюжет, бо ще довго перебуваю під емоціями попередніх героїв. Але ж писати - це моє хобі, тому довго не можу сидіти, склавши руки)) Посиділа, посміялася, поплакала і беруся за інший твір і до нових улюблених героїв;D
Рина Мир, Це дуже круто!)
Я теж так. До нового твору ніяк не могла взятися, бо досі персонажі старого тримали. Певно, це не професійно ;) Так можна довго триматися й нічого більше не написати :)
ГаляВуд, Ну, не знаю професійно чи ні... Це почуття... і всі ми люди. Дякую Вам за відповідь. Значить я не одна така.)
Та, мабуть, у всіх таке буває. Не даремно ж є такі терміни, як пріквел та сиквел :)
Ольга Іваненко (Ольга Джонс), А точно. Круто Ви підмітили)
Видалення коментаря
Ви дійсно хочете видалити повідомлення?
Видалити СкасуватиКоментар буде видалено назавжди.
Блокування коментування
Ви дійсно хочете заборонити можливість коментування?
Заборонити Скасувати