Новий графік. Сліпець і дівчина
Вітаю, мої любі! Традиційно сподіваюся, що ви всі у безпеці, зі світлом та інтернетом, у теплі.
Я до вас швиденько. Від сьогодні змінюється графік оновлень книги "Я відчуваю тебе" - продовження виходитиме щодня, крім вихідних. І до речі, якщо ви пропустили сьогоднішнє оновлення, то радо запрошую!
Історія непростих стосунків Анджея та Ніки триває і поступово переходить в емоційнішу фазу.
Шматочок із сьогоднішньої частини від Ніки
Помилка.
Страшною помилкою було приходити сьогодні у маєток, та ще й разом з Богданкою. Та річ у тому, що вибору я не мала від слова зовсім. У найближчий тиждень Віру точно не випишуть. А тато звечора налигався так, що я боялася вибуху від концентрації алкогольних випарів у хаті, якщо не дай Боже запалю плиту. Але головною причиною став несподіваний (а коли він сподіваний?) карантин у дитячому садочку. Троє дітей захворіло на вітрянку і решту розвернули додому. Тому так. Діватися нікуди.
Богданка, дізнавшись, що ми підемо у величезний будинок на околиці села, який вона вперто називала палацом, стрибала до стелі. Всередині мене ж все трусилося від страху, що ненароком Анджей складе два і два та здогадається про все. Хоча завжди можна придумати якусь казочку, не впевнена, що у випадку з ним це спрацює.
У будь-якому разі варіантів у мене немає. Анджей був категоричний, коли пригрозив Вірі звільненням і стягненням назад коштів.
Перед тим, як зайти, я провела виховну бесіду з дочкою. Суворо наказала не бігати, нічого не чіпати не спитавшись, і в жодному разі не підходити до господаря маєтку.
Пф! Даремне стрясання повітря. Непосидючість і невгамовність моєї дитини з перших хвилин цього важкого понеділкового ранку поставила мене у вкрай незручне становище.
Богданка шмигонула через усю залу, ковзаючись по ламінату, як на ковзанці. Для неї це була просто чергова пригода, для мене ж – важке випробування.
– Стій! – пошепки, як мені здавалося, покликала я.
Треба було прив’язати її на поводок, якщо я не хотіла, щоб вона кудись бігла.
Ніби за помахом чарівної палички злого чаклуна, Богданка звернула на кухню, дрифтуючи на повороті. А там з несподіванки зупинилася, і я почула:
– Привіт! А ти хто?
Не думаючи про плями на підлозі чи тупіт, я кинулася навздогін і побачила картину з кошмарного сну.
Не забуваємо підписуватися на сторінку автора, щоб не пропустити оновлення.
Щиро ваша Ліна Алекс
4 коментаря
Щоб залишити коментар, увійдіть в обліковий запис
УвійтиДякую)
Стефанія Лін, Дякую, що зазирнула))
Дуже подобається ця історія!
Мар, Дякую, Лесю!
Вітаю з передплатою, Ліно! Книга чудова, неможливо відірватися! Зміни у графіку тішать)). Дякую!
Оксана, Моя безмежна вдячність, Оксано! Стараюсь для улюблених читачів))
Вітаю з передплатою! Нехай читацька родина збільшується! Натхненнячка!
Неталі МакКензі (Netaly McKenzie), Щиро дякую, Неталі! Мені дуже приємно))
Видалення коментаря
Ви дійсно хочете видалити повідомлення?
Видалити СкасуватиКоментар буде видалено назавжди.
Блокування коментування
Ви дійсно хочете заборонити можливість коментування?
Заборонити Скасувати