Еріка заснула як скошена і проспала до обіду, ледве змусивши себе піднятися з ліжка. На щастя, вдома нікого не було. І тепер було саме час подумати про все, що з нею сталося за останню добу. Телефон мовчав, не було прийнято жодного повідомлення, але це не засмучувало і не дивувало її. Копаючись в своїх думках, Еріка так і не змогла дати всьому цьому якогось визначення. Але чомусь тепер, вся зухвалість і брутальність Зака при їхніх перших зустрічах, цей його навіжений пес, вже не були для неї пофарбовані такими негативними відтінками. Її більше дратували свої власні вчинки. Але як тільки Еріка згадувала дотик його губ, вираз його очей при цьому - її чомусь одразу охоплювало трепетне хвилювання. Хоча з іншого боку, розумом вона розуміла, що це безумство потрібно припинити в зародку і забути, як страшний сон. Вдаючись до роздумів, вона так і просиділа на веранді з чашкою холодного чаю в руках.
- Привіт, - без особливого настрою буркнув Данієль, який повернувся зі школи, сівши навпроти. - Відійшла?
- Так, я в порядку, - все ще винувато кивнула йому Еріка. - А у тебе як справи?
- Нормально. Тільки ось пика Зака виглядає ще огидніше, з цією його нової самовдоволеної посмішкою. Він напевно наговорив тобі купу гидот, я ж його знаю!
- Не важливо, - холодіючи від неприємної підозри, стомлено похитала вона головою. - Хочеш чаю?
- Та що з тобою, Еріко?! У тебе такий загублений вигляд, що мимоволі напрошується підозра, що ти мені чогось недоговорюєш ?!
- Все нормально, Дене. Я просто не хочу ні про що таке говорити . Домовилися?
- Гаразд, - неохоче погодився він. - Дана Андерс влаштовує сьогодні вечірку біля озера, підеш?
Еріка знизала плечима, ставлячи на стіл ще одну чашку. Хоча Ден мав і здогадатися, що вона піде туди тільки тому, щоб не проводити вечір з батьком. Залишатися з ним наодинці їй було ще важко. Вона взагалі не знала, чи зможе вона коли-небудь безтурботно базікати з ним, просто так, ні про що. Спілкування з Філом було каменем спотикання, занадто багато болючих спогадів, образ і страхів. Сила-силенна знаків питання і недовіри.
Дана Андерс одна з старшокласниць, батько якої, до речі кажучи був мером Грінсвіля, вважала себе місцевою законодавицею мод і звичайно ж першою красунею в місті. Амбітна і впевнена в собі, Дана постійно намагалася справити враження, влаштовуючи подібні вечірки, де вона могла продемонструвати новий брендовий одяг або стильну зачіску, де завжди нишком неповнолітнім наливали спиртне і де завжди до кінця вечірки був уготований який-небудь сюрприз. Дана літала від однієї компанії до іншої, невтомно щебечучи своїм тонким противним голосом , знову і знову підтверджуючи свій роздутий авторитет перед однолітками. Еріку ж моторошно дратувала її самозакохана балаканина, тому , як тільки Дана виникла біля їхньої компанії, Еріка спробувала непомітно втекти на деякий час, поки подразник не зникне з поля зору.
Прямуючи до води, мерехтливої від розвішаних навколо кольорових ліхтариків - вона раптом опинилася в обіймах Зака, який різко виник, немов з нізвідки.
- Ну , привіт, красуне!
- Заку? Оце так, ти з'явився, з чого це раптом ?! - сама того від себе не чекаючи, вона вимовила це скривдженим тоном. - Хоча чому б тобі раптом дзвонити мені, все ж сталося так спонтанно, еге ж?! Ще одна дурепа в списку Зака! - Еріка сердилась, вже не розуміючи на кого більше, на себе або все ж на нього. Останні її звуки заглушив його поцілунок. Зак з силою обійняв її, злегка вкусивши за губу.
- А ти не розглядала такого варіанту, що у мене просто немає твого номера? - вона швидше почула, ніж побачила, що він посміхнувся.
- Але це і не важливо! - різко відсторонилася від нього Еріка. - Я довго думала, і вирішила, що все це неправильно, і що нічого у нас з тобою не вийде. Особливо якщо про це дізнаються - ні до чого хорошого це не призведе! Це груба помилка, яку ще не пізно виправити, я маю на увазі ...
- Боїшся, що дізнавшись, що ми з тобою опинилися в одному ліжку, твій братик захвилюється і подумає про тебе погано? - знущально проказав Зак зі злістю. - Звичайно, Дена хвилювати ні-ні, ти ж тільки що знайшла дорогоцінних родичів!
- Справа навіть не в цьому! - підвищила голос Еріка. - Просто я ... не впевнена в тобі. Між нами нічого немає. Нема на що спертися, немає нічого такого, заради чого можна жертвувати!
- Я все зрозумів, ти намагаєшся мене витончено відшити! Тільки ти ж не знаєш, - тут Зак, притиснувши її до себе знову , прошепотів їй прямо у вухо, - Чому бути між нами, а чому не бути - вирішувати мені! Якщо я не заодно з тобою, то від мене не так просто позбутися. І якщо ти будеш мені потрібна, я дістану тебе навіть з-під землі, і мені буде плювати, є тобі на що спертися чи ні, Еріко!
- Відпусти! - сіпнулася вона, розсердившись на нього ще більше, за цю владну зарозумілість в голосі. - Мені вже час повертатися!
- Поцілуєш, відпущу!
- Ні, Заку, я не торгуюся!
- А я не прошу - я ставлю умову. І якщо між нами нічого немає, то що ж це було вчора?
- Може, ти мене змусив це відчути якимись чаклунськими штучками, адже про силу Блеквудів ходять різні чутки, - уїдливо кинула вона, безрезультатно продовжуючи вириватися.
- Ха, теж варіант, але мені поки це не під силу. Людською душею дуже складно управляти, потрібен досвід. Вчора це була ти і я тобі це доведу! - Він знов доторкнувся губами. Ніжно, обережно, з тихим стогоном проникаючи язиком все глибше. У той же час його руки вміло притискали її до себе, пестячи через одяг. Вона так сподівалася, що нічого не відчує, що вчорашня ніч була помилкою і маною , але пожираюча пристрасть спалахнула знову, і їй знову захотілося більшого, ніж відчувати смак його губ.
#2026 в Любовні романи
#514 в Любовне фентезі
#537 в Фентезі
#108 в Міське фентезі
Відредаговано: 22.08.2020