Інна Петрівна зупинила запис. Ми шоковано подивилися одна на одну. Не знаю як в неї, а в мене серце билося, мов навіжене. Я ще раз пережила той момент, коли знайшла непритомного Тарновського.
Директорка встала з крісла і хитаючись пішла до кулера з водою. Вона пила і руки в неї тремтіли. Вода стікала по підборіддю і залишала темні плями на блакитній блузці.
Опанувавши себе, я підбігла до жінки.
- Інно Петрівно, з вами все добре? Може не будемо далі дивитися? - стурбовано запитала, заглядаючи в її обличчя.
- Все… нормально… Просто це справжній жах! Якби ти не приїхала, Денис би помер! - директорка всхлипнула, намагаючись стримати непрохані сльози. Бризнувши водою зі стаканчика собі на обличчя, вона обтерлася паперовим рушником.
- Ця Катя - холоднокровна вбивця! Її місце в тюрмі, а краще на кладовищі! Будь вона проклята! - зло вимовила Інна Петрівна і перевівши подих, вже більш спокійно додала:
- Ходімо, Софіє, додивимося! Час не на нашій стороні! Боюся, ми ще не все побачили.
Вона сперлася на мою руку і ми повернулися до столу, щоб продовжити спостереження.
Катя намагалася комусь додзвонитися. Вона прижала плечем до вуха телефон, а сама дістала з сумочки вологі серветки і почала витирати скрізь по квартирі свої відбитки. Забрала в сумку тести з упаковкою, вимила стакан з якого пила і сховала бутилку в холодильник.
Нарешті їй відповіли.
- Ало, а ти можеш відповідати відразу, коли я тобі телефоную!? - з претензією в голосі, нетерпляче вигукнула вона.
- Та мені насрати, що ти не міг! У нас тут форс-мажор. Я трохи прибила Тарновського!
- Приспати не вийшло! - процідила скрізь зуби, - Він відразу мені тести на вагітність підсунув!
- Ти здурів, які діти, я цих вишкрибків ненавиджу! Кажи краще, що там я маю скачати? Цей бовдур-трудоголік не вимкнув свій суперкомп’ютер, так переймався питанням батьківства.
Їй щось відповіли і Катя єхидно розсміялася. Потім вона пройшла в кабінет, вставила флешку в системний блок і почала зі знанням справи порпатися в комп’ютері.
- Так, знайшла, скачування займе хвилин п’ять, - звітувала вона своєму співрозмовнику.
Катя відкинулася на спинку крісла і слухала свого змовника.
- Та не буду я перевіряти чи він живий, хай краще здохне! Слухай, відчепись. Ти мені ще преміальні винен!
- Як за що? Тарновський точно вже вилетить з тендеру, а з його розробкою перемога в тебе в кармані. Так що накинь ще тисяч двадцять зелених!
- Будеш жлобитися, флешку не побачиш! Зрозумів? Мені ще з охоронником домовлятися, а це додаткові витрати!
Інформація завантажилася. Катя сховала флешку в сумочку.
- Може йому форматнути диски? - зі зловтіхою запитала вона у свого змовника.
- Окі, зараз.
Вона пробігла пальцями по клавіатурі.
- Процес пішов! Все давай! Та перевірю, я перевірю! Все! Мені потрібно вшиватися звідси.
Дівчина вимкнула телефон і сховала його в сумку. Протерла серветкою клавіатуру і повернулася до ванної кімнати.
Там картина погіршилася, з-під голови Дениса Олеговича натекла калюжа крові.
Катя намагалася нащупати пульс на шиї.
- Трясця, здається, відкинув копита! Ну що ж, так навіть краще!
Пролунав дзвінок відеодомофона. Катя налякано стрепенулася, відняла руку від шиї Тарновського і вибігла з ванної кімнати залишивши сліди від закривавлених пальців на дверях.
В коридорі вона поглянула на екран відеодомофону. Там стояв охоронець з фойє.
- На ловця і звір біжить, - пробурмотіла Катя.
Витерла брудну руку, замотала її в нову серветку і зняла трубку.
- Так, що вам потрібно?
- Кур’єрська доставка для Дениса Олеговича.
Катя відчинила двері.
- У Дениса зараз важлива розмова, він просив не турбувати його з півгодини, давай я заберу, - промовила вона з посмішкою і протягнула руку до пакунка, що тримав охоронець.
- Ні, я маю вручити це особисто.
- А чим я не підходжу? - кокетливо запитала дівчина, помітивши як охоронець заглядає у виріз її блузки, що мацже нічого не приховував.
Чоловік, не відриваючи погляд від Катених грудей грубовато відповів:
- Ви не Денис Олегович.
- Хм, ну звісно…Подобаюся?
- Що? - здивовано запитав охоронець.
- Я тобі подобаюся? Хочеш мене?
Голос у дівчини був хрипкий, приємний, тягучий.
Від таких відвертих запитань охоронець втратив дар мови. Катя тим часом поклала руки на його плечі і почала водити ними, торкаючись крепкої шиї та торса.
- Знаєш, ніколи не займалася сексом з охоронцями. Ти такий брутальний! - спекотно прошепотіла вона і прильнула в жадібному поцілунку до його вуст.
Руки її продовжили безсоромно блукати чоловічим тілом, запалюючи в ньому пристрасть. Нарешті вона відірвалася від нього.
- Слухай, давай не тут! У тебе є місце, де ми можемо продовжити? - важко дихаючи запитала вона.
- Так, в апаратній, - так само запихавшись вимовим охоронник, нахабно притискаючи до себе дівчину.
- О, чудово! Чекай мене біля ліфту, визви його поки що, я зараз!
Охоронець хутко вийшов, кинувши хтивий і багатообіцяючий погляд на Катю. Вона швиденько взулася, схопила сумку і акуратно причинила за собою двері. На запису був час - тринадцята година двадцять чотири хвилини.
Ми прокрутили відео до того моменту, коли приїхала я. Це було через півгодини, як Катя покинула квартиру.
- Господи Всевишній! - схопилася за серце Інна Петрівна, - Мій племінник годину лежав там і стікав кров’ю, пока ця сволота крутила свої справи. Нічого, вона за все поплатиться. Софіє в тебе є пуста флешка? Треба все це скопіювати і негайно передати слідчому!
Мене не потрібно було просити двічі. Я швидко принесла флешку, ми зробили копію файлів, вимкнули комп'ютер, розуміючи, що це тепер єдине джерело даних. І зачинили кабінет генерального.
Інна Петрівна попросила її почекати в приймальні. Директорка повернулася з сумкою в руках і якимось документом у файлі, який вона передала Аліні.
Відредаговано: 07.09.2024