Виходячи в море, будь готовим до шторму.
А стосунки - це море.
— В нас сьогодні день подарунків. Побачила в магазині дві чашки дзеркальні з фіолетовими відблиском, які мені шалено сподобалися, і купила, хоч вони дико дорогі. Але в мене вкрай рідко буває, щоб речі аж так подобалися. Буде мені подарунок.
— Гарні. А в мене свято, дарувати треба мені, — з посмішкою відписує Андрій, і я радо погоджуюсь, що будуть наші з ним, однакові ж. Щось нове для нової родини.
— А яке свято?
— День народження. — Він що пам'ять мою перевіряє цим жартом?
— Твій в серпні, я пам'ятаю, — сміюсь у відповідь.
— Я збрехав))
— А паспорт теж? — Так, трошки можна і пожартувати.
— Завжди було дивно, чому люди святкують Новий рік і День народження, — закінчує жарт несподівано і, здається, навмисно пише з малої літери назви свят.
— А які свята ти любиш?
— 1. Свято Святослава [3] та Язичницької Слави. (3 липня)
2. Свято Перуна (22 липня)
3. Свято Купала/ Літнього Сонцестояння/ Мідсаммер (22 червня)
4. Свято Коляди/ Зимового Сонцестояння /Йоль (22 грудня)
5. Свято Новоліття/ Весняного Рівнодення/ Остара (22 березня)
6. Свято Осінніх Дідів/ Осіннього Рівнодення/ Мабон (22 вересня)
І свята національно-визвольної боротьби наших предків не забуваю святкувати.
— Ти що язичник? Не в первісні ж часи живеш. —Здається, що скопіював казна що з інтернету, от тільки не розумію навіщо? Так мало часу буває для спілкування, і так безглуздо для чого його переводити? Але, щоб не образити, роблю вигляд, що вірю. — Чим ці свята важливі?
— Так, язичник. Треба поважати обряди наших предків!
— День Перемоги для всіх буде головне свято. — Мені кортить закрити цю тему, але, може, я й, справді, замало знаю про чоловіка, з яким маю стосунки? — На Купала через вогнища стрибаєш?
— Так, коли вже п'яний)
— І скільки разів в житті? Чи то тільки в уяві було? — Вмикаю сарказм.
— Ми в селі постійно на Купала ходимо в ліс з палатками на ночівлю.
— З палатками в ліс і без свята можна вибратися влітку. Я згодна. В Гопрах колись давно потрапили на святкування Купала: солом'яну бабу палили. Таке собі.
— Але це традиція, ми завжди ходимо на купала, бо поважаємо традиції. Ми через вогнище стрибаємо, а дівчата плетуть вінки і пускають на воду.
— І багато виловили наречених? — Питаю зі сміхом. — Мені цією .. пізно займатися, в мене вже є.
— Жаль, що ви тут на східній не поважаєте обряди і традиції предків, народний фольклор. Дуже сірі і буденні, всьому винен "совок", який вбив у вас всю культуру, яку передали нам предки. Тільки не ображайся і не намагайся це аналізувати, це не правильно. Та й тобі цього не зрозуміти, ти не з західної України.
— Я не фанат фольклору. — Кажу чесно.
— Шкода(
А мені в цьому місці стає дуже шкода, що на цю розмову взагалі було витрачено час, а не на якусь іншу.
Не розумію, нащо він проводить між нами цю межу?!! Так, довго в нашій країні політики маніпулювали, намагалися стравлювати схід і захід. А от він зараз нащо то зробив? Має ж побратимів і зі сходу, і з півночі російськомовних, захищав людей з усієї країни, казав, що кохає, а зараз шукає відмінності для віддалення? "Сірою та буденною" мене назвав, ой як "приємно".. Гарний настрій зник, як не було.
А за півгодини Андрій надсилає фото-жарт, де один кіт тримає за горло іншого. І все це підписано: "Подружжя - це такі відносини між двома людьми, де одна завжди права, а інша - чоловік". Дурня та й годі, навіть не смішно.
— Тільки не аналізуй це, будь-ласка! — Дописує він з посмішкою.
— Як можна це аналізувати це ж про лезбійську пару? — Додаю смайл.
— Огоооо... в когось з'явилося почуття гумору, — ще більше сміється чоловік. А мені стає дуже образливо. Може, я й не душа компанії. Між постійними лікарнями якось в гумористи не тягне записуватися, але "з'явилося" - це занадто.
— Та воно і було, — відповідаю похмуро без смайликів, але мій хлопець сьогодні такий дивний, що берегів не відчуває.
— Дивно, не відслідковував його в тебе, раніше)), — сміється він. І це стає останньою краплею дивного і неприємного, яке я можу сьогодні перетравити.
— А з чого я мала сміятися? Зі шприців, зі шматків тих пакетиків по всій кімнаті чи від смердючих цигарок?
Мене цікавить чоловік з чітким Власним вибором і твердими внутрішніми переконаннями щодо чесності, відповідальності і здорового способу життя.
Спочатку я це в тобі бачила, але щойно ти опинився в частині під впливом горе-товаришів, то це кудись поділося. Ну вибач, що мені довелося коригувати твої внутрішні коливання в правильний бік, задля твоєї ж користі і порятунку стосунків теж. Сама б рада викреслити ці факти із життя. Такого, як кажуть "цукерко- букетного" періоду, початку стосунків в мене ще не було. Та й краще б не було. Та сталося як не гадалося.
Намагаюся повернутися до тями і заспокоїтись. Не мала жодного наміру сваритися, звинувачувати чи нагадувати старе, але випросив. Та за годину Андрій знов виходить на зв'язок і повторює фразу: "Тільки не аналізуй це, будь-ласка!"
— Добре, Милий, — тільки й можу втомлено відповісти. Емоційних гойдалок мені цим вечором вистачило.
— Жарт був про те, що чоловік завжди неправий! Бо жінки ніколи не помиляються, — пояснює з усмішкою він.
— Я така і іншою вже не буду, — щодо звички аналізувати. І це факт.
— І це дуже погано. — От до чого він веде? Весь вечір наче так і випробовує ці стосунки на міцність. І його жарти змушують мене озвучувати цілком серйозні, базові для мене, речі.
— Якщо вважати, що "чоловік завжди неправий", то треба бути безмозкою, щоб з ним зв'язуватися. Це мій принцип відповідальності. Якщо мій чоловік поганий, то це я, ідіотка, такого Обрала. Хоча в мене особисто таких не було.
#927 в Жіночий роман
#704 в Сучасна проза
складні долі та зцілення коханням, доброта та підтримка, фактори ризику та ресурси бійця
Відредаговано: 19.01.2024