Болючі сенси
I'll paint it on the walls
'Cause I'm the one at fault
I'll never fight again
And this is how it ends
I don't know what's worth fighting for
Or why I have to scream
But now I have some clarity
To show you what I mean
I don't know how I got this way
I'll never be alright
So, I'm breaking the habit
I'm breaking the habit
I'm breaking the habit tonight
Намалюю на стінах: Я один Винен.
Я більше ніколи не буду битися.
Ось як це закінчується.
Я Не знаю, за що варто боротися
Або чому я маю кричати.
Але тепер я маю певну ясність
Щоб показати, що маю на увазі.
Я Не знаю, як я в це потрапив.
Я ніколи не буду в порядку.
Тому я кидаю цю звичку.
Я руйную цю звичку сьогодні ж.
Linkin Park, Breaking the habit
— А на "злагоджені", коли твоє самопочуття вкрай погіршилося, ти теж був під тим лайном?
— Ні. Ніколи!!! — Чітко, швидко і впевнено відрізає Андрій. — На передовій я завжди чистий і зібраний, з ясним мозком. Там немає часу відсиджуватись і страждати, там не до емоцій. Це вже потім, в цій клятій "безпеці", готовий лізти на стіну, бо НЕ Зміг Врятувати побратимів. Чи наче і зміг, а він в розпачі злісно кидає тобі звинувачення раз за разом: "Краще б я там залишився, ніж руку втратив! Нащо ти мене випхав з тої ями!" Cause I'm the one at fault???
Не знаю, скільки ми сидимо мовчки. Я намагаюсь взяти себе в руки. Після всього почутого це дуже важко. Він, врешті решт, припинив намагатися брехати і розповів правду. Провина того, хто вижив — дуже розповсюджене когнітивне порушення, на навчанні розбирали. Але мене факт визнання правди не рятує від страху. Мені важко і лячно, не знаю навіть, за що найбільше. Він добра людина, страждає, переймається за інших. Я, напевно, маю його підтримати, хтось же мусить, а більше наче й нікому. Але зараз я сама не "вигрібаю" без допомоги. А ще всередині "блимає червоний вогник", бо мої "червоні лінії" він перетнув вкотре.. і дуже-дуже далеко.
В голові лунають слова невролога: "Таке щастя я Вам не раджу". Перебираю варіанти, з яких мотивів могла бути дана та порада. Якщо електрична активність мозку з порушеннями, то це не через анальгетик, навіть такий. І стан судин.. вірогідніше, то наслідки контузії настільки важкі в нього. Лікар як чоловік вирішив, що на одну жінку і хвора дитина, і хворий чоловік — то занадто?
Ніяких речовин не було влітку. Я йому вірю, я собі вірю: він був геть інший, він навіть міцний прегабалін, який отримав після поранення від парамедика не використав майже, дуже багато лишилось. Не хотів жити в тумані і мав можливість займатися спортом у гарному тренажерному залі, а потім і спілкувався ще з нами. А наслідки контузії були і є, шум у вухах в нього ж з часу поранення. Що ж викликало погіршення стану зараз? Стрес, якій він морально не витримав? Чи осінь і зміна атмосферного тиску? Перше цілком можливо і без другого. Та й все разом..
Якби ж я тільки знала раніше, то не дозволила б наробити помилок за цей час.. Ну чому я не знала!!!!!!
Дзвінок у двері виводить мене з заціпеніння.
— Це має бути Юля. Я тобі про неї колись казала.
— Не збираюсь я спілкуватися ні з якими мозгоправами, — нервово випалює Андрій.
— Ти, звісно, можеш використати цей шанс, щоб вибігти за двері, розштовхавши нас, — іронізую ображено. — Але раз і назавжди.
Дивлюсь в його очі. Він пригнічений, не схожий на того, хто готовий до рішучих дій.
"Я більше не буду битися. Я Не знаю, як я в це потрапив."
— Але якщо ми з Володимиром хочь щось важимо.., чуєш? ХОЧ ЯКЕСЬ для тебе маємо значення, то ти залишишся і поговориш з нею.
Володимир вже біля дверей. Я йду відчиняти і впускаю подругу. Нарешті вона тут!!!
Психологічна підтримка військових та їх родин
Группа підтримки "Атлант" (безкоштовно)
https://t.me/Atlant_SC_bot
#927 в Жіночий роман
#704 в Сучасна проза
складні долі та зцілення коханням, доброта та підтримка, фактори ризику та ресурси бійця
Відредаговано: 19.01.2024