Колись давним-давно, коли дерева були високими, а я - юною та пружною, доводила одній жінці на роботі, удвічі старшій за мене, що "все залежить тільки від жінки! якщо б Ви захотіли, у Вас чоловік би кар'єру зробив! начальником став!" і несла іншу мудрожіночну нісенітницю.
Вона дивилася на мене, як дивиться на пацієнта добрий лікар психіатричного відділення (з милосердям в очах) і говорила, що ні, все залежить не від жіночого натхнення, а від того, який чоловік відпочатку.
Багато води з того часу витекло. Тепер я з нею абсолютно згодна. Пацієнт швидше живий, ніж мертвий. Жадібних не змінити. Лінивих і непробивних - теж. Я вже мовчу про бездарів і невизнаних геніїв, у яких всі довкола винні в їхньому фіаско, і якби Земля була не кругла, а квадратна, то вони б тоді огого! Вони б тоді ух! Вони б усім "показали кузькину мать"!
Подібні типажі з радістю кивають на жінок поряд, прикриваючись горезвісним жіночим натхненням. Мовляв, була б поруч Муза, я багато чого досяг би, а так поруч Дуся, це вона винна в тому, що він так і не став мільйонером. Але при цьому ці ж самі персонажі гордо б'ють себе копитом у груди, мовляв, ми, чоловіки, вже народжуємося матьорими вовками, нас не перевиховати, тому будьте ласкаві приймати нас такими, які ми є.
Знаєте, хто каже, що все залежить від жінки? Жінки щасливі у шлюбі. Вони думають, що це їхня заслуга. А інші жінки просто мало намагалися. Або мало кохали. Або неправильно надихали. Цю ідею палко підтримують чоловіки, адже подібна мантра повністю знімає з них відповідальність за стосунки та особисті досягнення. У разі проблем та невдач вину завжди можна спихнути на жінку. Дуже корисне та зручне придбання. Адже вона ще повинна створювати правильний і комфортний клімат. А якщо не створила, то нічого й нарікати на лінощі чоловіка. Надихай.
Нещодавно під однією зі статей подібна Муза з презирством відгукувалася про жінок, яким не пощастило так як їй. Хоча везінням вона свого шлюбу жодного разу не назвала, зарахувавши гармонію та стабільність у відносинах у скарбничку особистих заслуг. При цьому я впіймала себе на думці, що вона жодного разу не згадала добрим словом чоловіка. Начебто його й немає. Начебто в тому, що шлюб хороший його заслуг немає від слова взагалі. Він не намагається, не вкладає свої ресурси, увагу, час, сили та енергію. Лише вона. І лише завдяки їй. Дивно було читати ці демонстративні виступи та неприкриту агресію у бік жінок, у яких усе склалося не так вдало. Дама навіть похвалилася перед своїми менш щасливими товарками низкою пальт у кількості 17 штук, наділених вдячним чоловіком, із захопленням перераховуючи їх колірну гаму. Мовляв, ось я яка надихаюча, ось скільки чоловік мені надарив, йому для мене нічого не шкода, бо я розумна і знаю психологію. Я щиро бажаю цій прекрасній жінці ще 17 пальт та ще більшої уваги чоловіка, але мені завжди здавалося, що щасливий шлюб – це бажання, сили та ресурси двох. І якщо шлюб по швах не тріщить, а зовсім навпаки - рік у рік тільки міцнішає, чоловік до цього також має безпосереднє відношення. Це синхронна робота та бажання двох людей.
Жінки, у яких чоловіки склалися як особистості, дуже люблять розповідати про свій особистий внесок у облагородження чоловіка. Мовляв, це лише завдяки мені чоловік став тим, ким є. Цілуй руку. Людям загалом приємно думати, що це десь лише їхня заслуга. Що чоловік, який насправді відпочатку був націлений на досягнення успіху в зовнішньому світі через особисті якості, тепер зобов'язаний такій мудрожінці за свою успішність дарувати пальта і дякувати, дякувати, дякувати...
Подібне жіноче мислення повністю нівелює старання самого чоловіка, його вроджені здібності, рівень інтелекту та амбіції. Це як із дітьми: хтось рано почав говорити, і мами всюди гордо заявляють, що це від того, що вони з дітьми займаються, а решта ні. Але у кожної дитини свій розвиток. Нормальні мами займаються з дітьми однаково, якщо розглядати середню медіану.
Просто у житті буває так, що конкретна жінка конкретному чоловікові не підходить. І з іншого він чогось досягає. І здається, що справа у жінці. Але справа в обставинах, що склалися, і в тому, як він почувається поряд з цією жінкою. А вона – з ним. Як вона його бачить? Можливо, перша жінка не вірила в нього, знецінювала його здобутки, плани та мрії. А інша підтримувала і в її очах він бачив "Ти мій герой. Я вірю в тебе". Перша бачила його посадовцем, а він добре малює портрети. І на чиновницькій ниві цей чоловік зазнав краху, чим викликав її недовіру та подальше знецінення. Інша ж підтримувала його бажання зробити виставку своїх робіт. Мені здається, за кожним успішним чоловіком стоїть не жінка, яка його надихала, а жінка, яка не ставила йому палиці у колеса. Яка просто не заважала йому йти своєю дорогою. Яка дозволила собі побачити у ньому Чоловіка і повірила. Тому що в ньому відпочатку був потенціал та бажання його реалізувати.
Може, це і є те саме Жіноче Натхнення - просто не заважати людині йти шляхом, обраним ним, бути поруч і довіряти. Але при цьому не приписувати його старання та успіхи виключно як свої особисті заслуги, а також займатися своїм життям та покращенням його якості. Продовжувати вірити в нього і в те, що в нього обов'язково все вийде. Незважаючи ні на що.
Люди взаємно впливають один на одного. Чоловік також може надихати жінку. Коли у неї вірить. Коли підтримує. Коли каже, що в неї все вийде. Коли каже їй прості теплі слова – моя рідна, красива, найкраща. Жінка наповнюється цією чоловічою любов'ю, починає вірити в себе, розпускається як бутон і обдаровує у відповідь своєю ніжністю та вірою у його сили та можливості. Це чудовий Союз, обмін енергіями. Злиття Інь та Янь.
Іноді, незалежно від статі, хочеться прийти додому і почути: "Це вони всі редиски, а ти найрозумніша і найсміливіша людина". Це дарує віру в себе та посилює крила. І це не від натхнення жіночого залежить. Просто знайшов свою людину і, нарешті, повернувся додому. Де на тебе чекають. Зі щитом або на щиті, образно кажучи...
#5 в Не художня література
#145 в Сучасна проза
психологія відносин, іронічна філософія, психологія сімейних стосунків
Відредаговано: 26.07.2024