Ще одна рекомендація ....
Жанр:міське фентезі, підліткова проза
Любі читачі, цю книжку я збиралася вам рекомендувати ще у лютому, але через стан в країні не мала змоги.
Прекрасна авторка, прекрасний твір. Заходьте, не пошкодуєте.
У творі є: пригоди та таємниці, містичні дивовижі, магія
Анотація: Ви вважаєте, що див на світі не буває?
Запитайте у героїнь цієї історії! Адже в один чудовий день життя трьох студенток кардинально змінилося. І тепер їм доводиться не лише конспектувати лекції та писати курсові, а й вчитися давати раду незвичайним здібностям, які звалилися на них, неначе сніг на голову. А ще - розбиратися з чаклунами із минулого, допомагати тим, хто потрапив у біду і достойно виходити з усіх життєвих випробувань.
Уривок:
— Кажуть, це не український звичай, купатися в ополонці, — промовила Ярина, перегортаючи сторінку.
— А який же український? Ворожити сьогодні можна?
— Можна. Зараз я пошукаю.
Ярина погортала підручник і заходилася читати:
— "Потрібно розсипати на стіл жменю горіхів або, наприклад, насіння, горошин чи квасолин. Загадати бажання і перерахувати кількість предметів. Якщо вони у парній кількості – бажання буде виконано, якщо ж число предметів непарне – воно не здійсниться…"
— О, в мене було соняшникове насіння, зараз перевіримо, — Зося понишпорила в тумбочці, дістала упаковку насіння та сипонула щедрою рукою на стіл біля Ярининої книжки. Кілька насінин звалилося на підлогу, та дівчина спритно їх зібрала.
— Так… Загадую бажання… Тепер рахую...Одна, дві, три… тринадцять, чотирнадцять… двадцять шість… Дідько, двадцять сім. Що, тепер все пропало?
— А що ти загадала?
— Добре здати сесію і заробити стипендію, — Зося зітхнула. — О, ура! Я ще одну насінину пропустила. Ось вона, біля ніжки столу. Тепер все вийде!
На радощах вона скочила на ноги і зробила кілька танцювальних па, лавіруючи по їхній невеличкій кімнаті так, щоб не "впечататися" у ліжко, стіл або тумбочку.
— Давай ще щось цікавеньке, мені сподобалося! — гукнула вона до Ярини.
— "Аби дізнатися ім’я свого майбутнього чоловіка, дівчина повинна вийти на вулицю та запитати у першого зустрічного чоловіка, як його звати – саме таким буде ім’я її судженого…"
— А що, класно! Ходімо попитаємо свого щастя? — Зося швидко встромила ноги в чобітки і вже одягала пуховик.
— Я колись ще в школі так ворожила, зустріла якогось діда, питаю: "Як вас звати?" А він у відповідь: "Никодим Онуфрійович!" — сказала Майя.
— Ото довго тобі доведеться судженого шукати з такими паспортними даними! — тішилася Зося.
— Може, саме той дідок і був її судженим! — долила масла у вогонь Ярина.
— Ану ж, подивлюся зараз, на кого ви натрапите! Дуже цікаво!
— Ну добре, — Ярина здалася. — Вийдемо, але на п'ять хвилин. Бо мені ще вчити і вчити!
Вони швиденько замкнули кімнату і поспішили вниз сходами. Гуртожиток стояв напівпорожній — ще не всі студенти повернулися з дому після канікул. У кожного факультету іспити та заліки починалися в різні дні, а у старшокурсників взагалі була практика.
Привіталися з вахтеркою Тамарою Юріївною і вийшли надвір, у вечірню темно-синю прохолоду, перекреслену поодинокими сніжинками. Снігу було небагато, але він все одно завзято хрумтів під ногами. На безхмарному небі виднілося велике кружало повного місяця.
— О, дивіться, який красивий місяць, саме підходящий час для ворожінь! — вигукнула Зося. — Тільки щось нікого не видно. Ми тут і замерзнемо, поки діждемося якогось чоловіка!
— А давайте вийдемо на дорогу, — запропонувала Майя. — Там людніше.
Вони пройшли алейкою, обсадженою кущами самшиту, і опинилися поблизу університету.
Це була старовинна споруда у формі літери "П", обернута до гуртожитку своєю "перекладиною". Щоб опинитися на вулиці, потрібно було обійти той чи інший бік будівлі.
Вони рушили в обхід стадіону, де раптом побачили самотню фігуру з собакою.
— О, чоловік! — зраділа Майя. — Ану, Ярино, спитай, як його звуть!
— Не буду я питати, — вперлася дівчина.
— Чому? Дивися, молодий, симпатичний! Явно не Никодим!
— Його звуть Ігор, — втрутилася Зося, — і це Яринин викладач. Той, у якого вона завтра іспит складатиме!
— А, тоді ясно, — протягнула Майя. — Ну добре, тоді підемо далі!
Але варто було їм зробити кілька кроків, як Зосі прийшла на гадку нова фантастична ідея.
— Я згадала ще одне ворожіння! — вигукнула вона. — Треба зняти з ноги черевика і кинути за спину. Куди він носком вкаже, там і судженого треба шукати!
— Ну, тут вибір невеликий, — протягнула Ярина. — Або на університет вкаже, або на гуртожиток.
— Ще може на генделик за рогом, — додала Майя.
Проте Зося була рішуче налаштована до експериментів. Вона стягнула з ноги модний чобіток на високому підборі, замружила очі і жбурнула взуття собі за спину.
Чобіт кілька разів перевернувся в повітрі, а потім щось дзеленькнуло, і на сніг посипалося скло.
— Зосю, ти розбила вікно! — зойкнула Ярина.
— Ну я ж не хотіла, — протягнула Зося, стоячи на одній нозі, як чапля. — Давайте швиденько звідси вшиватися, поки сторож не нагодився. Принесіть мені чобота!
Ярина підійшла до глухої стіни університету, у якій було лише одне низеньке віконце, що, певно, вело до підвального приміщення. Увімкнула ліхтарик на телефоні та заходилася обдивлятися все навколо.
— Тут тільки скло валяється, — розгублено промовила, — а чобота я не бачу!
— Він досередини залетів! — вигукнула Майя.
— То дістаньте його! — вже трохи сердито звеліла Зося. — Скільки мені так стояти, нога вже замерзла!
— Лізь сама та діставай, твій чобіт, врешті-решт, і кидала ти його сама!
— Ага, і як ти хочеш, щоб я босоніж по битому склу ганяла? Це ти в нас, Майко, йогиня, а не я!
Доки вони перекидалися словами, Ярина ще раз посвітила ліхтариком на вікно, що зяяло голою рамою, а потім обережно повернула зсередини ручку — і створка відчинилася.
Дівчина, недовго думаючи, перекинула ногу через низеньке підвіконня і пірнула досередини, у вогку задушливу пітьму...
https://booknet.com/uk/book/charodiki-na-pvstavki-b371123
2 коментаря
Щоб залишити коментар, увійдіть в обліковий запис
УвійтиДякую за рекомендацію! ❤️
Щиро дякую за рекомендацію!
Мар, :))
Видалення коментаря
Ви дійсно хочете видалити повідомлення?
Видалити СкасуватиКоментар буде видалено назавжди.
Блокування коментування
Ви дійсно хочете заборонити можливість коментування?
Заборонити Скасувати