Війна, як гра, та надто вже трагічна...
Сплелися міцно чорне із червоним,
Злились в єдине, і любов, і біль ...
Колода мічена із королем червленим,
Та є на нього у нас туз козирний свій ...
Здавайся, " друже ", твоя карта бита –
Уже давно на нашім боці козирі ...
Піде у пекло вся твоя орда немита,
А ти суши собі потрохи сухарі.
Здавайся, віддаси ж труси останні,
Хоч ти і шулєр, яких не бачив світ.
Ти зажени своїх овець до стайні,
Бо залишають вони смердючий слід ...
Здавайся ..., що ти лисий гониш ...?
Допоки є в тебе ще карти на столі,
А ні, то вчепим тобі шістки на погони ...
Бо ти і так давно вже дурень в дурнів на чолі ...
17 квітня 2022 р.
Відредаговано: 06.12.2023