Емілія.
Нарешті, з-за рогу показалася автівка Люсі. Доки подружка паркувалася, я сховала до своєї сумочки пакунок, навіть, якщо чесно не зазирала в нього. Тому не знаю що там. А сховала, щоб не привертати зайвої уваги Руденької.
Вести діалог зараз зовсім не хочеться, а особливо, чути щось на кшталт, - “А я ж тобі казала!”
Або ще гірше, щось по типу, - “Покинув вагітну подругу щойно на горизонті замаячила статусна дівчина, яка ще й до того ж - донька партнера по бізнесу!”
Нізащо! Краще мовчатиму! Нічичирк з вуст про розмову з Інною!
- То куди поїдемо? - поцікавилася Люся, щойно я вмостилася на пасажирському місці, яке розташоване поряд з водійським.
- Не знаю! - мляво відповіла.
- Якось ти виглядаєш… - зам’ялася товаришка. - Не дуже. З тобою все добре?
- Голова почала боліти. - цього разу навіть не перебільшила, бо від нервів справді почалася мігрень.
- Шкода! - зітхнула Люся. - То може Марк вампір, висмоктав з тебе на роботі всі сили?
- Дуже смішно! - натягнуто посміхнулася у відповідь на її жарт. - Ти дуже образишся, якщо попрошу підкинути мене додому?
Зазираю в її очі.
Зовсім немає сил бачити бодай хоч когось. Навіть найліпшу подружку. Настільки виснаженою та розгубленою зараз себе почуваю.
- Добре! - кусаючи пухкенькі губки відповіла дівчина, натиснула на газ і автівка нарешті рушила з місця. - Думала, побазікаємо з тобою десь…
- Вибач! Давай іншого разу!
- Ех! Відчуваю, що з твоєю новою роботою часу на мене геть не залишиться!
- Залишиться, Люсю! Просто трішки треба прийти до тями. Стільки всього відбулося останнім часом.
Мовчить, лише звертає у той бік де моя домівка.
- Дякую! - розчулено муркочу і обіймаю подружку.
- Будь ласка! Але іншого вечора вже відкосити від мене не вийде! Чуєш? - її брівки сходяться на переніссі.
- Чую! - посміхаюся і вибираюся з автівки.
Наступна перепона на шляху до моєї кімнати - батько! Який, здається чекав коли ж я, нарешті, повернуся додому.
- Еміліє! - він покликав, щойно поріг будинку переступила. - Йди но сюди.
- Я тут, тату! - відповіла йому.
- Ходімо до мого кабінету! - поманив мене за собою.
Вираз його обличчя серйозний, стриманий і як завжди майже беземоційний. І від цього ще більше мороз по шкірі, коли не можеш зрозуміти що у нього на серці. Наче він зараз не твій батько, а суворий опонент, який змушує сумніватися у будь-яких твоїх діях чи рішеннях, сиплячи жорсткими аргументами.
- Як тобі на новому місці? - запитав і сів за улюблений письмовий стіл в своєму робочому кабінеті.
Саме тут він над усе полюбляє проводити більшість свого часу.
- Нормально. - обмежилася стандартною відповіддю.
- Я доручу Марку по максимуму ввести тебе в хід справ, навчити вести перемовини…
- Навіщо? - навіть дослухати не встигла.
“Така собі перспектива знову й знову ділити з Марком один простір на двох! Не впевнена взагалі, що зможу втриматися і не скажу йому, як на духу, все що про нього думаю в цей момент! Яка б та Інна не була, але вона вагітна. А він не цурається “цікавитися” мною, якщо це можна так назвати! Останні два поцілунки точно не були “дитячою примхою”! Спонтанний потяг? Можливо, але точно перевіряти не буду!”
- Бо, повторюся, планую підібрати тобі достойне місце у нашій компанії. А для цього хочу, щоб ти зрозуміла всі робочі моменти! - продовжив тато.
“Робочі моменти і з Марком? Серйозно? Щось мені підказує, що він точно не про роботу думає коли я поряд!”
- І скільки ти плануєш щоб я вчилася? - обережно поцікавилася я.
- М-м? - відірвав очі від паперів, навіть зараз, коли ми з ним розмовляємо, він примудряється ще й паралельно працювати. - А-а! Ну-у, думаю відпустки помічниці Марка має вистачити.
- Трясця! - прошепотіла самими губами.
- Що ти сказала? - перепитав він.
- Нічого! - швидко відповіла я. - А якось пропустити момент оволодіння мистецтвом бізнесу, ніяк не можна?
- От вже ці дівчата! Їм все і одразу! Ні люба! Я хочу щоб ти була готова, а не ризикувати! Я й так йду на неймовірні поступки для тебе! - почав тиснути він.
- Головна мета жінки - вийти заміж і народити нащадків. Ну ще, створити сімейне гніздечко, якщо хочеш! Я ж планую все ж таки навчити тебе, щоб у майбутньому передати компанію в твої руки! Якщо вже заміжжя для тебе така проблема! - робить акцент на останніх словах і супиться.
“А ось і перші докори почалися. Хитрий план, завантажити мене роботою так, щоб я сама заміж попросилася? Не вийде, татку!”
- І ще… - зробив чергову паузу батько. - Завтра на вечір нічого не плануй, заїду за тобою!
- Навіщо? - здивовано ціджу, така собі перспектива, якщо чесно, аж холодок по хребту.
“Наче мало розмов в офісі чия я коханка!”
- Побачиш! - холодно відповів і знову втупився в папери. - А зараз залиш мене, я трішки працюю.
“Незрозуміло, для чого заїжджати на роботу, якщо ввечері побачимося вдома? Досить дивно, як на мій погляд!
А зараз ще й залиши його, наче це я сама напросилася на цю розмову!”
#378 в Любовні романи
#177 в Сучасний любовний роман
#95 в Короткий любовний роман
сильні почуття і емоції, сильні особистості_яскраві герої, від ненавісті до кохання
Відредаговано: 25.05.2024