Пройшло декілька днів, як Девід та Дарія переховувалися в родовому маєтку біля озера Ламбертів Кейру та одержимого чорною магією Себастьяна. Девід наказав стражникам мовчати з приводу нових знайомих із поселення Гуатор Елемента, викликав цілителя для Себастьяна й відразу ж відправився у справах.
— Девіде, у нас можуть виникнути проблеми з вампірами! — повідомив Хан. — Вони вимагають повернення Боуза!
— Вони не мають ніякого права щось вимагати! — склавши руки позаду, підійшов до вікна.
— Боуз перебуває у в’язниці. Я особисто провів допит, але він нічого нового не розповів!
— Дарія жива, й це найголовніше, а з вампірами та їхніми претензіями розберемося згодом, а зараз мені потрібна дівчина, яку ти переховуєш у себе! — повернувшись, сказав та примружив погляд.
Хан замотав головою й нахмурився.
— Навіщо вона тобі?
— Дивне питання, Хане! — хмикнув. — Мені потрібна від неї лише інформація!
— Девіде, вона...
— А ти змінився, Хане! — перебив. — В чому причина? Чи точніше сказати, в кому? — всміхнувся куточками вуст.
— Я не розумію тебе! — знову нахмурився.
Склавши руки на грудях, Девід спокійно промовив:
— Мені потрібна дівчина.
— Попереджаю відразу, вона з характером, — через декілька хвилин мовчання сказав та покликав Мідею.
Коли в кімнату зайшла дівчина, то спочатку поглянула на Хана, потім перевела погляд на Девіда й зіщулила очі.
— Я пам’ятаю тебе, — хмикнула. — Ти той чоловік із клубу в місті Бредшоу, від якого тікала відьма клану Гуатор Елемента.
— Не втекла! — всміхнувся.
— Знаю, — знизала плечима та, мигцем поглянувши на Хана, легко всміхнулася, й ця усмішка та погляд не пройшли повз Девіда. — Ви повинні були зустрітися! — вже серйозним тоном додала: — Принаймні так духи говорили!
— Можливо, духи ще щось говорили?
— Можливо! Що ти хочеш від мене?
— Хочу поспілкуватися з духом жінки на ім’я Мередіт Вів’єн!
Мідея округлила очі та тяжко зітхнула.
— Я не зможу перевести тебе на іншу сторону. У мене не вистачить знань, й взагалі, моя сила так не працює! — нахмурилася.
— Девіде, — втрутився Хан, — це занадто небезпечно. Навіщо тобі дух тієї жінки?
— Це вже моя справа! — поглянувши на Хана, строго сказав, а потім, перевівши погляд на дівчину, додав: — Твоя робота викликати дух відьми, все інше я сам зроблю.
Хан замотав головою й промовив:
— Тобі потрібний маяк, щоб повернутися з паралельного світу.
Девід витягнув кулон та поклав на стіл. Мідея зрозуміла, що це за річ, й промовила:
— Я бачу, ти підготувався, але чи готовий почути правду, яку так намагаєшся дізнатися?
Доки Девід розв’язував свої питання, Кейра упродовж кількох днів перебувала постійно біля Себастьяна й навіть не помітила, що після їхнього повернення з острова втратила кулон. Коли Дарія повернулась зі столиці, Кейра, не витримавши страждання Себа, залишила друга з дівчиною та цілителем і пішла у свою кімнату.
Ставши в душовій під холодну воду, вона намагалася привести свої думки до ладу, але все було марно, й дівчина навіть піймала себе на думці, що хотіла б побачити Девіда. Вийшовши з душової, переодягнулася та, почувши стукіт у двері, відкрила їх.
— Привіт. Дозволиш увійти?
Кейра хмикнула.
— Даріє, це твій маєток та кімната, — відступила, щоб вона могла зайти. — Я тобі так і не подякувала за допомогу.
— Ще матимеш шанс подякувати, — всміхнулася. — А маєток насправді не мій. По праву він належить Девіду. — Присіла у крісло. — Кейро, якщо ти не проти, я хочу більше бути поряд із Себастьяном, — не відводячи погляду від неї, промовила на одному подиху.
— Даріє, я не можу заперечувати, тим паче що Себ лише мій друг. Вибач, що в замку некромантів сказала погано про твою родину. Я хоча й вважаю, що мої рідні з поселення незаконно потрапляють у в’язницю Тімор, але винити тебе не маю ніякого морального права.
— Кейро, Тімор призначена для ув’язнення злих духів, нечисті та некромантів. Один некромант якимось чином зміг вибратися звідти, і це спричиняє небезпеку не лише для надприродного світу, але й для світу людей. Тим паче що він зміг підкорити вампірів й навіть декількох стражників.
— Даріє, я все розумію, але моя душа, серце та розум не можуть змиритися з тим, що матір та всі близькі люди після смерті не перероджуються, а потрапляють туди! — зітхнула.
— Ми обов’язково з цим розберемося. Я тобі обіцяю. Сьогодні ввечері відпочинь. Я бачу, яка ти втомлена. Я буду з Себастьяном.
— Дякую!
Після того, як Дарія покинула кімнату, Кейра дістала мобільний телефон, який також дала дівчина, та зателефонувала батьку. Він був проти того, щоб вони перебували в маєтку Ламбертів, але відьма наполягла на тому, що на даний час їм обом тут безпечніше й вона не хоче накликати нову біду на поселення, адже Донну та Сета вони вже втратили. Після розмови з батьком вона прилягла на ліжко, й втома та безсонні ночі зрештою дали про себе знати.
#570 в Фентезі
#2105 в Любовні романи
#535 в Любовне фентезі
протистояння героїв, магія перевертні кохання, смілива ніжна героїня загадковий герой
Відредаговано: 30.01.2023