Прийшовши до тями, Кейра відчула головний біль, задуху, тяжкість у руках й, розплющивши очі, судомно почала дихати. Вона повільно піднялася й, притулившись спиною до стіни, поглянула на свої руки в кайданках, які були скріплені ланцюгами. Озирнулася та, побачивши рідне обличчя, кілька хвилин мовчала, а потім заплакала.
— Себастьяне, ти живий!
— Не плач, — наблизившись, сказав друг.
Дівчина хотіла обійняти його, але, знову поглянувши на руки, очима провела по кімнаті, у якій перебувала, й, зустрівшись поглядом із дівчиною з довгим білявим волоссям, насупилася та усілася на підлогу.
— Де ми? — запитала.
— У замку некромантів, — відповіла дівчина та, підійшовши, присіла поряд. — Мене звати Дарія... Дарія Ламберт!
Кейра округлила очі й, поглянувши на Себастьяна, перевела погляд на дівчину.
— Ти... із королівської родини? Значить, це тебе шукав Девід, — вже тихіше додала.
Почувши ім’я Девід, Дарія відразу оживилась.
— Ти бачила мого брата? — в очах забриніли сльози. — Я вже втратила будь-яку надію знову побачити його!
Кейра закусила нижню губу, адже не знала, чим закінчилася бійня між стражниками. Коли Себастьян почав кашляти, Кейра напружилася.
— Себ, що з тобою? — дотягнулася до друга, але, помітивши його чорні зіниці, відсахнулася.
— Некромант забирає сили та спотворює чорною магією душі! — сказала Дарія.
Кейра, не відводячи погляду від Себастьяна, думала, як звідси вибратися та допомогти йому.
— Одного не розумію, — захитала головою Дарія, — навіщо некромант помістив нас в одну кімнату?
— Можливо... це його план, — кашляючи, сказав Себастьян. — Я відчуваю чорну магію, вона пульсує в моїх жилах, і не знаю, чи довго можу стримувати її.
— Ти повинен боротися, друже! — присівши поряд із ним, сказала Кейра. — Магія землі жива, це саме вона показувала дорогу, доки я... — опустила очі та з-під чола поглянула на Дарію.
— Доки ти що? — запитала білявка.
— Не втекла від стражників!
Кейра розповіла причину своєї втечі й про туман, через який вона опинилася тут.
— Я не можу в це повірити... зрадники! — гнівно сказала.
— Мені шкода, але я сподіваюсь, що Девід... живий!
Дарія опустила руки.
— Сподівайтеся! — хмикнувши, сказав Себастьян.
Кейра та Дарія озирнулися. Чоловік дивився на них своїми чорними очима та посміхався.
— Себастьян ще й досі бореться, але залишилося не довго чекати! Донна та Сет здалися відразу! — вишкірився.
— Мерзотник! — скривилася. — Ти не отримаєш тіло Себастьяна!
Сутність, яка була в останньому представникові магії землі, розірвала ланцюги та, скинувши кайданки на руках Себастьяна, схопила дівчат за горло, прошипіла й, кинувши їх об стіну, зникнула в чорному диму.
Дівчата застогнали.
— Давай руку, — піднявшись першою, сказала білявка.
— Некромант... вбив... моїх друзів, — розтягуючи кожне слово та стиснувши руку Дарії, сказала Кейра.
— Мені шкода, — щиро мовила білявка.
— Через те, що твоя родина створила в’язницю Тімор, душі моїх друзів не переродяться! — гнівно почала говорити та, сильніше стиснувши руку Дарії, відчула, як магія вогню пульсує в її тілі. — Душа моєї матері та всіх, хто загинув із клану, тепер назавжди заточені в темниці страху! Так скажи мені, Даріє Ламберт, — викрикнула, — хто гірший: некромант чи твоя родина?
Дарія вирвала руку та, побачивши, як у дівчини зіниці очей стали червоно-оранжевого відтінку, відступила.
— Не вини мене за дії прародичів, — намагаючись спокійно говорити, сказала Дарія та, потерши праву руку, на якій залишився червоний пекучий слід, відступила ще на один крок.
Кейра скривилася та, сіпнувши ланцюги, на яких трималися кайданки, з-під чола поглянула на Дарію й промовила:
— Відступи та закрий очі!
Насправді Кейра не бажала заподіяти Дарії Ламберт лиха, але гнів та розпач розривали душу молодої відьми й тому, щоб виплеснути всі негативні емоції, вона скерувала свою магію, яка пульсувала в жилах та бажала вивільнитися, на ланцюг та кайданки, які скували її руки.
Жили Кейри стали червоними. Дарія ахнула та, відступивши в куток, закрила очі руками. Відьма з роду Маршал застосувала магію вогню, яка розірвала не лише ланцюги з кайданками, але й зруйнувала двері в кімнаті вибуховою хвилею. Вона швидко зняла кайданки з рук Дарії, але варто було вийти, як їх оточили прибічники некроманта: мерзенні істоти, тіла яких були викривлені, а обличчя без очей.
Кейра закрила собою Дарію та кинула в істот вогняну кулю. Вони завили та почали битися в агонії від полум’я.
— А тепер біжімо, принцесо! — схопивши Дарію за руку, провела її крізь вогонь.
Коли почувся чоловічий крик, Кейра різко зупинилася.
#570 в Фентезі
#2104 в Любовні романи
#534 в Любовне фентезі
протистояння героїв, магія перевертні кохання, смілива ніжна героїня загадковий герой
Відредаговано: 30.01.2023