Ярослава
-Доброго дня.- вітаємося з представниками фірми, що займалася організацією свята.
-Доброго дня. Проходьте, сідайте.- каже молодий хлопець.
-То, що там сталося? Чому не можна замінити ведучого кимось іншим?- питає бос, відразу переходячи до справи.
-Тому, що в цей день дуже багато замовлень. Тому, ми пропонуємо вам перенести свято на іншу дату.- каже хлопець всміхаючись.
-Але ми не можемо це зробити. Деякі гості приїдуть з іншої країни.- каже бос грізно.
-Тоді я незнаю, як вам допомогти…- каже хлопець.
-Скажіть, а у вашого ведучого ж є сценарій свята? Я пропоную дати його нам. Я сама можу бути ведучою.- кажу я несподіване рішення.
-Ярославо, ви впевнені, що ви справитесь?- питає бос дивлячись на мене.
-Я постараюсь. Тим паче наряд в мене вже є.- кажу всміхаючись.
-Тоді добре.- каже бос і ми обговорюємо необхідні деталі.
****
І ось настає день ювілею. Я у новій сукні та гарному взутті, з зачіскою, яку мені зробили в перукарні прямую на ферму. Там уже все готове до свята. Звісно я хвилююсь. Але дуже хочу, щоб мої старання не минули дарма і все сподобалося Маргариті Семенівні і Антону Вадимовичу. Зустрічаю їх в шалаші, побудованому для святкування.
-Доброго дня.- вітаюся з гостями свята.
-Доброго дня, Ярославо.- вітається іменинниця.
В неї сяють очі, вона ще дуже мила жіночка.
-Зі святом, вас. Бажаю вам всього найкращого.- кажу я і вручаю свій подарунок.- насіння квітів, про, які мріяла посадити собі іменинниця, а ще - картину на якій зображені краєвиди ферми, яку спеціально намалював художник.
-О, дякую, мила! Мені дуже подобається твій подарунок! Дякую тобі люба- сказала обійнявши мене іменинниця.
-Я рада, що вам сподобався подарунок.- кажу я.
Вона мені всміхається.
-То, що почнемо святкування?- питає Маргарита Семенівна.
-Так, звісно.- кажу я.- Пропоную витягти з жовтого кошика собі стрічку.- кажу я.
-Це частина святкування?- питає іменинниця.
-Це частина конкурсів, що будуть на святі.- кажу я.
Ювілярка бере з собою стрічку, на якому є номер і проходить до шалашу.
Я ж продовжую зустрічати гостей. Коли всі гості вже розмістилися я заходжу в шалаш. За столиком, що ближче до мене сидить мій бос з Жанною, та вся їх рідня, а за іншими столиками мабуть знайомі та друзі ювілярки. Від поглядів, що на мене кидають присутні і завмираю. Та згодом взявши себе в руки я берусь за нелегку справу водучої. Час минає швидко і я починаю відчувати неймовірну втому. Ще й ноги натерла новим взуттям. Тому сідаю перепочити. До мене підходить Антон Вадимович.
-Втомилась?- питає дивлячись на мене.
-Трохи є. Мабуть ведучим бути не так вже й легко. – кажу я, знімаючи під столом взуття.
-Завтра отримаєш вихідний. Ти заслужила його. Плюс премія.- каже оглядаючи мене.
-Дякую.- кажу я.- Вибачте, мушу продовжувати.- піднімаюсь зі стільця і взуваючи не зручне взуття.
Починаю останній конкурс – танцювальний. Потрібно знайти свою половинку з допомогою номерка, який отримали перед входом на свято. Вони відрізняються кольором, але однакові. Жанні випало танцювати з кузеном, босу – з ювіляркою і т.д.
-Не можу знайти свою пару.- каже Кирило, брат мого боса.
-А який у вас номер? Зараз знайдемо!- питаю я спускаючись до нього зі сцени.
-В мене номер 5. – каже він показуючи мені стрічку.
-Здається у мене теж цей номер.- кажу я оглядаючи свою стрічку.
-Тоді потанцюємо?- каже ведучи мене на танцпол.
-Але ж..- кажу я озираючись, чи не бачить бос.
-Ярославо, розслабтесь трохи, ви ж на святі.- каже мені на вухо, бо за музикою нічого не чути.
Танцюємо під повільну мелодію. Відчуваю себе ніяково, танцюючи з конкурентом боса. Оглядаюсь знову. Зустрічаюся з його холодним поглядом.
-Я мабуть піду.- кажу намагаючись закінчити танець.
-Почекай трохи. Невже Антона боїшся? Він тобі мабуть не дозволяє зі мною спілкуватися?- питає потрапляючи в ціль.
- Та ні, чого б це?- питаю я.
-Переживає, що ти його покинеш, а перейдеш до мене.- каже Кирило.
-І чого я маю це зробити?- питаю я, дивлячись на партнера по танцю.
-Може тому що, ви розумна дівчина? В моїй компанії ви зможете собі знайти для себе набагато більше, ніж в компанії брата.- каже він.
-А якщо мені нічого не потрібно?. Мені подобається місце роботи і умови.- кажу я.
- Братику, а ти не хочеш потанцювати з іменинницею?- питає бос, що взявся ні звідки.
-Так, звісно, братику.- каже підморгуючи мені і переходячи парою до ювілярки.