Вийшовши з душу, витираючись по дорозі до спальні рушником, я почув дзвінок у двері. Кинувши погляд на годинник, який показав о пів на дев’яту вечора, я трохи здивувався. Гостей точно не мало бути, а якби приїхали батьки, то вони б відчинили квартиру своїм ключем.
По-хорошому варто було б одягнутися, бо на мені зараз тільки низько пов’язаний рушник на косих м’язах. Але наполегливий непроханий гість так і продовжував дзвонити у двері. Тому довелося відчиняти мало не голяка.
— Яро? — не знаю хто був більше збентежений: я чи Ярослава, яка не знала куди діти погляд. — Щось трапилося?
— А має щось трапитися, щоб я могла до тебе приїхати?
— Ні, я просто приємно здивований, — пропускаю жінку всередину і зачиняю за нею двері. Оце так сюрприз у мене сьогодні.
— Я їхала з офісу і вирішила завезти тобі твої результати, — посмішка з’являється на обличчі на намагання Яри виправдати свій візит.
— Вперше чую, щоб викладачі привозили студентам результати. Це таке нове впровадження від Міністерства освіти?
— Який ти дотепний, — Яра закочує очі й намагається стукнути мене кулачком, який я перехоплюю у повітрі й притискаю до своїх грудей. — Що ти робиш?
— Відчуваєш як воно тріпоче? Тільки від однієї твоєї появи.
Ярослава ніби заворожена розтискає кулак і ставить долоню там, де серце стурбовано б’ється. Мене криє як від дотику, так і від контрасту температури. Але жінку це не обходить. Вона опускає зацікавлений погляд на мій торс і починає повільно спускати руку, аж до самого пупка.
— Що ти робиш? — тепер моя черга запитувати це.
Всередині все стискається від вигляду довгих червоних нігтів, які за бажання, після себе можуть залишити глибокі смужки на тілі. І я б хотів їх побачити на собі, хотів би відчути дискомфорт, який би нагадував про нашу близькість з Ярою.
— Ти провокував мене на парі, зараз я провокую тебе, — Яра хоче опустити руку трохи нижче, до смужки волосся, що заходить під рушник, але я не даю їй цього зробити.
— Граєшся з вогнем, — понизивши голос від збудження, попереджаю я.
Настрій Яри мені сподобався. Тому, не зволікаючи, я міняю нас місцями й притискаю жінку до стіни. Вона тихо видихає від зміни становища та того, що я над нею загрозливо нависаю.
— І що далі? — тихий шепіт приємно лоскоче шкіру.
— Який бал у мене за тест?
— Найвищий, — на почуте я тільки задоволено посміхаюся.
— Тоді я заслуговую знати про те, що відбувалося в тебе в голові, коли ти читала мої повідомлення.
Ярослава здригається і підіймає на мене розгублений погляд. Чомусь я впевнений, що їй є що сказати, але вона знову бореться з собою. Тому я нахиляю голову нижче і шепочу в її червоне вушко: “Я готовий хоч зараз виконати все, що ти забажаєш. Але спочатку озвуч це”.
— Я думала про те, як це відчувати твої поцілунки на собі. Чи вони б залишали після себе сліди?
Щоб перевірити здогадку Яри я нахиляюся і залишаю маленький поцілунок на її щоці. Жінка ціпеніє і міцніше стискає мої плечі. Я ж починаю спускатися нижче, цілуючи лінію щелепи та легко прикушуючи чутливе місце на шиї.
— Що ще ти уявляла? — запитую, не відриваючись від тоненької шийки, що зводить мене з розуму.
Я стільки років мріяв доторкнутися до Яри, що зараз мало не божеволію від вседозволеності. Ця жінка єдина, перед ким я хочу впасти на коліна і віддати всю владу над собою. Що б вона не попросила, я виконаю. Будь-як бажання, будь-яка втіха буде в неї. Бо я надто безсилий, щоб чинити опір.
— Як ти цілуєш мене, не шкодуючи своєї любові. Хочу її відчути, — з придихом зізнається Яра.
— Ти впевнена?
— Зроби це зараз так, як хотів п’ять років тому. Я тут, у твоїх руках…
У мені бурлила пристрасть та бажання, але нахилившись для поцілунку, я дозволив вийти назовні тільки нищівній ніжності. Тільки вона заслуговує бути присутньою у цей інтимний момент, який я не забуду до кінця життя. Скільки ж я мріяв, скільки уявляв. Моя віра була сильнішою за всі сумніви й за це я отримую найбільшу винагороду.
Яра прикриває очі та розслабляє губи. Я бачу те, що вона готова до поцілунку і насолоджуюся цим. Цей день настав.
Я невагомо торкаюся верхньої губи Ярослави й посміхаюся на те, як вона лине за повноцінним поцілунком. Їй мало дихання губами в губи, вона, як і я, хоче більшого. Тому я цілую по-справжньому, вкладаючи всю свою любов, яка йшла нога в ногу зі мною крізь роки.
Ми сильні, ми пройшли цей шлях. І винагородою є жінка, що так відчайдушно відповідає мені на поцілунок. Це зносить дах, змушує відчути шалений прилив збудження, яке не приховати за рушником. Мені ніяково, що Ярослава може його помітили, але водночас я хочу, щоб вона знала про те, як сильно впливає на мене.
— Германе…, — шепоче Яра, коли я розриваю наш поцілунок. В її очах читається захват і водночас розчарування, що я так швидко завершив цю солодку мить.
— Мені потрібно одягнутися і трохи оговтатися. Я відчуваю, як все важче стає тримати контроль.
#1928 в Любовні романи
#398 в Короткий любовний роман
#952 в Сучасний любовний роман
Відредаговано: 27.05.2024