Гліб йде під ранок. Я досі відчуваю його запах у ліжку.
Ми з ним добре проводимо час, але здається наші відносини можуть перерости у дещо інше. Й це мене дуже лякає.
Мені хотілося невеликої розваги. Такий собі легкий роман. Але схоже Гліб вважає інакше. Його вчорашній поцілунок мене збентежив до глибини душі. У ньому була не тільки ніжність, але й надія.
Та що я можу йому обіцяти якщо серце у мене розбито.
Зараз я не готова до нових стосунків та можливих страждань.
Більше того мені нічого не відомо про Гліба. Хто він? Як живе? Чим займається?
Тільки одне я знаю точно він чудовий коханець. Він неодноразово мені це доводив.
Сьогодні субота й у мене вихідний. А ще я йду на весілля до Рими. Одна без Гліба.
Бо ми не у тих відносинах, щоб ходити разом на такі заходи.
Гліб все зрозумів й побажав мені гарно провести час.
Я швидко встаю, приймаю гарячий душ та біжу у студію краси. Рима сама домовилася про макіяж та зачіски подружок нареченої. Тому я мала встигнути вчасно.
Коли все було готово я розхувавшись пішла додому переодягнутися.
Рима замовила пошив суконь для подруг нареченої. Всі вони були абсолютно ідентичні. Шовкові, ніжно - блакитного кольору, максимальної довжини. З відвертим вирізом на спині. Дивлюся на себе у дзеркалі й бачу дуже привабливу жінку. Хоча мені вже двадцять сім я виглядаю молодше.
Раптом згадую власне весілля з Віктором. Якою щасливою я тоді була.
Хоча я й не мала білої сукні, бо ми були студентами все ж це був найкращий день мого життя.
Був. Більше не буде. А якщо й буде, то хтозна-коли?
Дзвонить мобільний. Рима. Психує. Вона вдома чекає на мене, бо я єдина хто запізнюється. А у неї фотосесія з подружками нареченої.
Викликаю таксі і якомога швидше стараюся дістатися до будинку Рими.
****
Весілля у повному розпалі. Я посміхаюся численним гостям й чим можу допомагаю Римі.
Вона щаслива. Це гріє душу. Можливо й мені колись стане легше.
Мене посадили за столиком поряд з тим самим Антоном. Двоюрідним братом. Нудним та набридливим.
Йому двадцять п'ять. Він нещодавно закінчив аспірантуру, а ще його батьки працюють за кордоном. Загалом хлопець повністю відбився від рук. У нього у голові тільки один секс і все.
– Чуєш може це зустрінемося як не будь? Замутимо трохи? – підсідає ближче до мене Антон, а мене аж трусить від цього парубка.
– Слухай чувак нічого мутити з тобою я не збираюся. Відвали, – кажу спокійно.
Але схоже це тільки більше заводить Антона й він починає притискатися до мене сильніше.
– Ну ти чого? Давай, не відмовляй, собі у задоволенні.
– У задоволенні? З тобою? Не смішно.
– Ти на себе подивись. Явно одинока стара діва, яка мріє про секс зі справжнім мачо.
– Що? – дивлюся на цього Антона й дивуюся. Як бувають ще на світі такі виродки? Всередині й ззовні? – Ти хоч сам зрозумів що сказав? – питаю у хлопця.
– А що хіба не так? – всміхається Антон.
– Йди до біса. Й не підходь до мене навіть на кілька метрів. Тобі ясно? – схоже моя агресія подіяла на Антона й він мовчки відступив.
Далі все як завжди: купа конкурсів, багато тостів та жарти ведучого.
Мені самій чомусь сумно. Набагато приємніше посидіти з Глібом вдома й просто побалакати. Навіть про звичайні дрібниці, які вже давно не мають значення.
Тут я почуваю себе наче не у своїй тарілці.
Хочеться додому у своє затишне та тепленьке ліжко.
Вирішую піти до вбиральні трохи охолодитися.
Якби мені хотілося піти звідси якнайшвидше. Ця щаслива й весела обстановка точно не для мене.
Виходжу з вбиральні й бачу знайоме обличчя. Антон.
Він знову підходить до мене й витріщається наче вперше бачить.
– Ну що бейбі, може ти вже встигла передумати? – питає й шкіриться.
– Ти що глухий? Кажу ж тобі відвали, – переходжу на крик.
Збираюся йти до зали, але Антон перехоплює мою руку й міцно заключає в обіймах.
Я намагаюся вирватися, але він мене не пускає. Кудись тягне за собою.
– Відпусти, виродок. Якщо не зробиш цього я закричу, – запевняю хлопця.
– Кричи скільки влізе. Все одно тебе ніхто не почує, – сміється Антон.
Я пручаюся, б'юся ногами та марно. Антон заштовхує мене у машину й лягає зверху.
Його лапи нишпорять по моєму тілу. Він силою цілує мене й засовує до рота свій язик. Його подих огидний, а зуби криві.
Потім задирає сукню й намагається залізти мені у труси. Мені мерсько. Я відчуваю себе наче облита брудом. Б'ю його у груди, але він наче бетонна стіна. Качок недороблений.
– Не пручайся, красуне. Я побився об заклад, що трахну тебе і я це зроблю, – бубонить Антон.
– Ні, будь ласка, відпусти. Ти мені огидний, – мої спроби звільнитися від нього зазнають фіаско.
Антон продовжує мене мацати та задирає сукню ще вище. Від чого вона трохи рветься.
Я ж від відчаю та ненависті знаходжу у собі останні сили й б'ю Антона коліном в пах.
Він волає наче ранений звір й відступає.
Це дає мені можливість втекти. Я біжу щосили й зачиняюсь у вбиральні. Виймаю з клатча смартфон й тремтячими руками набираю Гліба. Він підіймає слухавку.
– Алло, привіт. Це я, забери мене звідси. Будь ласка.
Любі читачі якщо вам сподобався роман не забувайте про зірочки та відгуки. Діліться своїми думками не соромтеся. Люба ваша думка дуже цінна для мене.
З повагою ваш вірний автор. Лада Короп.