Ця історія сталася в одному гуртожитку одного вузу в одному місті... І навіть не скажу, в якому році. Тому що, коли люди, які пережили описані події, намагалися комусь розповісти про них, то у відповідь чули «Хлопці, що ви курили?» або «Пити треба менше». Тому не буду псувати репутацію дорослих вже людей, а просто розповім, як все було.
Всі імена і прізвища вигадані, всі збіги випадкові.
Отже...
- Я не буду терпіти ваші витівки! - кричала Алевтина Кузьмівна, розмахуючи своїми товстими руками. - Я повідомлю в деканат! Вас всіх викинуть з гуртожитку, як паршивих кошенят!
Хлопці сумно розглядали піктограми, накреслені на столах попередніми студентами. Ніхто за собою провини не відчував. А пояснювати вахтерці версію про аномальні явища - все одно, що кота вчити китайської мови.
- Я вам!.. Я вас!..
Кімнату раптом відчутно труснуло. Єдина блякла лампочка, що сумно звисала зі стелі на довгому дроті, застережливо захиталася.
Алевтина Кузьмівна аж присіла від несподіванки, але одразу ж схопилася і кинулася геть з читального залу з гучним криком:
- Землетрус!!! Всі на вихід!!!
Хлопці побігли за нею, ледь ухиляючись від столів та стільців, що почали рухатися в хаотичному порядку.
Алевтина Кузьмівна, незважаючи на важке тіло, пронеслася вестибюлем зі швидкістю локомотива, і вискочила за двері. Тіло вахтерки звалилося вниз, немов за дверима не було чотирьох ступенів і широкого асфальтованого під'їзду. Відчайдушний крик вдарив по вухах, але швидко став стихати, віддаляючись і розчиняючись в просторі.
Клим біг слідом за вахтеркою, але зупинився на вході, не дивлячись на коливання підлоги і з гуркотом падаючі зі стін стенди і портрети. Він уперся руками в дверну раму, не пропускаючи товаришів.
- Пр-р-р-р!!! Стояти!!!
Студенти зупинялися, прилипали носами до скла, намагаючись розгледіти, що ж там, на вулиці. А там не було нічого. Точніше, нічого знайомого. Ні будівлі інституту, яка повинна була знаходитись зовсім поруч, ні асфальтованого двору, ні каштанів уздовж дороги... Дев'ятиповерховий гуртожиток, злегка похитуючись, летів у просторі. І навіть не серед хмар. Навколо громадилися пухкі сірі купи, схожі на манну кашу. Частинки незрозумілої маси злітали, наче підхоплені вітром, і билися в скло, залітали у відкритий дверний проріз, осідали на волоссі та одязі...
- Приїхали ... - прошепотів Клим.
Любі друзі! Якщо вам цікаво, як студенти до такого життя докотилися, і що чекає їх далі, сміливо додавайте книгу в бібліотеку. Також мені будуть приємні репости, коментарі та оцінки «Подобається». Читайте із задоволенням! На моїй сторінці вас чекають книги в інших жанрах. Було б цікаво дізнатися, який жанр вдається мені найкраще. І, звичайно, підписуйтесь на оновлення! У мене ще чимало цікавих задумок.
#59 в Містика/Жахи
#191 в Різне
#130 в Гумор
гра на виживання, аномальні та паранормальні явища, помста потойбічних сил
Відредаговано: 15.01.2021