Побачивши Аліну, він взяв її за руку та притягнувши до себе, обійняв.
- Ось ти де, а я повсюди тебе шукаю, - прошепотів Ігор в її губи.
- Справді? – Вигнула вона брову, усміхаючись. – Погано ти мене шукаєш, тому що я знайшла тебе перша, - тепер уже прошепотіла Аліна.
Небо було вкрито сизими хмарами, через що море здавалося сірим. Сергій стояв на березі, задумливо вдивляючись в далину. Руки як завжди в кишенях, але єдине в чому була відміна, - зараз він не був так в собі впевнений, як зазвичай.
Марина шокувала його. Приховувати це він не збирався, тому що ситуація і справді була незвичайною.
- Про що задумався?
Голос Ігоря за спиною, потривожив думки Сергія і він обернувся.
- Вся ця ситуація… Ігоре, я не думаю, що Марина зраджувала мені, але я також не впевнений, що це моя дитина. Прокляття! Напевно я сам не знаю у що вірити, - зітхнув він.
- Зберися! – Скомандував Ігор. – Ти чоловік чи ганчірка?
Губи Сергія розтяглися в усмішці, почувся його тихий сміх.
- А щоб ти зробив на моєму місці Ігоре? Ти повірив би чи ні?
- Я б одружився. Відповідальність яка скоро ляже на твої плечі, зараз саме головне. Якщо наробив справ, то не тікай від цього, а будь чоловіком.
- Я не можу мати дітей! – Вигукнув Сергій.
- А Марина тобі не зраджувала! Так хто із вас двох щось приховує, ти чи вона?
- Не знаю, що тут сказати, - Сергій насупився дивлячись собі під ноги.
- Ти повинен ще раз пройти обстеження, повторно. І не смій мені перечити, зрозумів? Я твій бос Сергію, ти повинен підкорятися, - хитро підморгнув Ігор з усмішкою на обличчі.
Сергій теж розсміявся.
- Ти бос на роботі, а не в моєму власному житті друже. Але все ж таки ти правий, я повинен зробити це знову, в противному випадку мені не знайти собі спокою.
- От і добре, - мовив Ігор. – Поїдеш в Германію?
- Так, самий кращий варіант для мене саме ця країна, - відповів Сергій та стиснувши губи, почухав потилицю.
- Сергію, розберись нарешті в собі та вирішіть з Мариною всі ваші питання, домовились? – Ігор пильно поглянув на нього. – Мені потрібен той старий Сергій, мій товариш та колега. Скажи будь ласка, хто ти і куди його подів?
- Я зрозумів тебе.
Марина лежала на ліжку животом вниз, піт градом котився по її тілу, вона просто відчувала неймовірну духоту, яка спалювала її легені.
- Господи Аліно, я зараз помру, - простогнала Марина відкинувшись на спину. – Вибач, що псую тобі медовий місяць, вибач!
- Марино заспокойся, все гаразд.
Аліна сиділа поряд із нею на ліжку та заспокійливо доторкнулася до плеча подруги щоб погладити.
- Не треба! – Різко вигукнула брюнетка. – Забери свою руку, дудь ласка.
Аліна швидко прибрала руку.
- Вибач.
- Нічого, просто до мене зараз краще не доторкатися. Це просто жах! – Вигукнула вона. – Сергій сьогодні телефонував до боса з Англії Річарда, сказав, що ми не повернемось поки що до Лондона. Аліно, Сергій на днях хоче відвезти мене знову до Кривого Рогу, він хвилюється за мене і хоче щоб я пішла до лікаря.
- Думаю це буде правильно, - потиснула плечами Аліна. – Що краще для тебе – краще і для нього.
Марина стрімко сіла на ліжку.
- Але я не хочу їхати! Ми пробули в Іспанії лише два тижні, це занадто мало!
- Ти вагітна Марино.
- Ну то й що? Морське повітря дуже корисне та і клімат мені до вподоби.
- Два тижні в Іспанії не так вже й мало. Інші люди їдуть на відпочинок лише на тиждень…
- Не зрівнюй мене з іншими людьми Аліно! – Марина погрозливо виставила палець вперед під самий Алінин ніс.
- Добре-добре, як скажеш! – В примиренні Аліна виставила долоні перед собою.
- Поговори з Ігорем, а Ігор нехай поговорить з Сергієм. Ми повинні залишитися тут.
- Ти повинна пройти обстеження в лікаря. На ранніх стадіях вагітності є великий шанс втратити дитину. Ти ж цього не хочеш? – Мовила Аліна.
- Звичайно я не хочу цього! – Голосно обурилась Марина. – Я швидше втрачу дитину, якщо Сергій забере мене звідси! Тому ти повинна виконати моє прохання просто негайно. Мені дуже потрібен спокій, а Сергій зі своїми тарганами тільки додає мені проблем! Йди зараз до Ігоря і поговори з ним.
Марина спокійно опустилася на ліжко, глибоко вдихаючи і видихаючи повітря.
- Може підмостити тобі подушку? – Запитала Аліна.
- Не треба! – Марина перелякано махнула рукою і Аліна розсміявшись, піднялася з постелі.
#8508 в Любовні романи
#3303 в Сучасний любовний роман
#1921 в Жіночий роман
Відредаговано: 27.02.2022