Марина з криками зіскочила зі стола, схопила блузку та швидко накинула її на себе. Від нервувань руки ніяк не бажали потрапити в рукава жовтої тканини. Проблема виникла ще й з ґудзиками, які ніяк не бажали застібатися під тремтячими пальцями.
- Річард, прокляття! Що ти тут робиш? - Сергій поспіхом застібав ремінь та накинув піджак на свої широкі плечі.
- Де, у власній компанії? - Хитро посміхнувся він та перевів лукавий погляд на Марину.
Марина знову відчула незручність. Як же цей Річард уміє невчасно з'являтися!
- Як у вас справи? - Важко дихаючи, запитала вона, намагаючись відводити очі в сторону щоб не дай Боже не зіткнутися із його поглядом.
- Гірше ніж у вас, - продовжував лукавити він. - Я можу вийти і повернутися трохи пізніше, - він вказав рукою на двері і Марина з Сергієм в один голос запротестували:
- Ні, ні, все добре!
- Гаразд, - Річард задоволено поклав руки у кишені та повагом пройшов до столу.
Марина швиденько відскочила в сторону та приземлилася на диван, саме на те місце де трохи раніше сиділа Сара.
- Я говорив з Ігорем сьогодні рано вранці, - мовив Річард, переглядаючи папери на столі, які тепер лежали в повному безпорядку. - Він хоче щоб головні акціонери підтримали нашу компанію та допомогли з втіленням ідеї в хід бізнесу. Поставки товару повинні розпочатися із середини наступного місяця. Якщо все вдасться звичайно. Що ти про це думаєш?
Сергій сів у крісло та задумливо потер підборіддя.
- Слово Ігоря стоїть вище за моє...
- Але ти його права рука.
- Я повністю підтримую всі його задумки, якщо вони межують із чимось дійсно вартісним. - Мовив Сергій.
- В такому разі, я повинен зібрати всіх на нараду у конференц-залі, - Річард обперся на стільницю. - В останній час Ігор трохи розсіяний. Ти помітив це?
- У нього на носі весілля. Звичайно він буде не зібраний у справах.
- Але в нашому бізнесі - зібраність головне. - Зауважив Річард, після чого мовив, - Коли я зберу всіх, ти повинен бути присутнім в будь-якому разі. - Після цих слів, він покинув кабінет.
Марина поглянула на Сергія, потім на годинник. Стрілка показувала майже третю годину дня.
- Річард хоче сьогодні зібрати нараду? - Запитала вона.
- Так, сьогодні.
- І як довго вона триватиме?
- Все залежить від того, скільки важливих питань буде поставлено на розгляд, - трохи невдоволено відповів він.
Марина швидко помітила переміну в його настрої.
- Я щось зробила не так?
Сергій зітхнув.
- Нарада може затягнутися надовго...
- А конкретніше? - Примружилася вона.
- В скільки розпочнеться я поки що не знаю, але закінчитися може пізно вночі.
Марина мовчала декілька секунд, а потім заговорила:
- Значить, похід до ресторану відміняється?
- Ні, ми підемо сьогодні до ресторану, як я і обіцяв тобі. Просто... Я подумав, що можливо тобі краще провести час в готелі чим сидіти та чекати на мене тут на самоті. В конференц-залі тобі не можна знаходитися.
- Я буду чекати на тебе в офісі, - Марина войовничо склала руки на грудях.
- Гаразд, як скажеш, - посміхнувся він та знову вткнувся у папери.
#8508 в Любовні романи
#3303 в Сучасний любовний роман
#1921 в Жіночий роман
Відредаговано: 27.02.2022