Сидячи з ніжкою в руці і вже набивши трохи животик, вона зі щасливим виглядом окидала поглядом оточуючих.
Помітивши, що Арфа все ще перебуває у поганому настрої, не могла пройти повз і знову підсіла поряд. Феєчка викликала в ній особливо теплі почуття, начебто подруга з дитинства.
- Не журись! — заявила життєрадісно Катя, обійнявши її за плечі і демонструючи шматок м'яса перед очима. — Будь-який сум-тугу можна заїсти м'ясом! А що не заїси м'ясом — запити пивом!
- Пивом? - здивувалася Арфа.
— Ну, ель, на ваш лад! — пояснила задоволена і сита «мисливиця».
При думці про алкоголь їй як ніколи в житті захотілося випити.
«Дивно! — міркувала Катерина. — Тіло в мене зовсім інше, молоденьке, в житті нічого міцнішого за компот, мабуть, і не пробувало, а потяг до випивки залишився колишнім! Це що виходить, алкоголізм — залежність зовсім не фізіологічна, а швидше психологічна! Усі проблеми в голові!» - дійшла вона до сумного висновку. Її філософські роздуми несподівано перервала фраза подруги:
- Ех! - Зітхнула феєчка мрійливо. — Ось дістанемося до «Дзеркала», одразу побажаю собі крила та чоловіка!
- Чоловіка? — здивувалася Біюла, лягаючи на траву неподалік вогнища. - Та навіщо він тобі?
- Як це? — від незрозумілого запитання Арфа підскочила на місці. — Чоловік обов'язково потрібний. Щоб дітей ростити, жити щасливо!
- Жити щасливо краще без чоловіка! — реготнула майор, прикриваючи очі й розніжившись від теплого багаття.
— Ти так кажеш, ніби вже була заміжня, — не приховувала свого здивування фея.
- Побувала! — ляпнула Катя, не замислюючись.Ситна їжа та тепло її розморило, дівчина на мить розслабилася та забула, де вона та хто.
— Але тобі так мало років… — пролепотіла зовсім спантеличена Арфа, з підозрою поглядаючи на ватажка їхньої дружної компанії величезними очима.
- А! — схаменулась майор. — Я заміжня побувала лише на пару років! А у селах взагалі рано виходять!
Вона начебто і не збрехала, але й обійшла всі гострі кути питання.
— Бідолаха! - по-своєму зрозуміла її слова фея. - Твій чоловік, мабуть, загинув на війні!
Хоч війна і скінчилася п'ять років тому, спогади про неї в душах були ще сильні.
- Ні! - відмахнулася Катерина. - Помилка молодості! Різні ми з ним люди опинилися!
Після цих слів запанувала тиша. Піднявшись, вона зрозуміла, що всі довкола дивляться на неї з недовірою.
"Може, в цьому світі розлучень не буває?"
«Щось я останнім часом в халепу потрапляю! Товаришу майор! Ану зберись!» - Наказала собі вона.
Вловивши повний гніву погляд дракона, Катя поспішила змінити тему розмови.
— Треба виставити пости! - Почала діловим тоном. — Кішки невдовзі можуть нагрянути! Спатимемо по черзі! Кожному — дві години на чергування.
Далі визначилися, хто коли стоятиме на посту, і почали готуватися до ночі.
«Уб'ю некроманта!» — лише дракон не міг заспокоїтися, після Катерининих таких необачних слів.
З початком сутінків ліс притих, ніби в очікуванні чогось, не чути було ні нічних птахів, ні комах. У таборі ніхто не спав, насторожено прислухаючись до ночі. Зовсім ще не стемніло, як раптом навколишній простір ніби почав рухатися.
Усі швидко по команді піднялися, вдивляючись у темні силуети, що народжувалися від неясного світла місяця.
Одну мить, не встигли й оком моргнути, як усе почалося. Ліс наче ожив і рушив до них.
З усіх боків почали з'являтися кішки. Здавалося, їх було набагато більше, ніж зазвичай.
Але як тільки почалася перша битва, хлопці одразу ж відчули, що ці створіння набагато слабші за ті, що бродили містом.
Світлий ліс робив свою роботу, він брав на себе більшу частину демонічної сили.
#31 в Любовні романи
#6 в Любовне фентезі
#6 в Фентезі
попаданка в паралельний світ магія, сильні особистості_яскраві герої, сильні почуття_боротьба за щастя
Відредаговано: 03.09.2024