У палаті старійшин почалася метушня. Усі одночасно щось вигукували. Я слухав какофонію голосів, але не звертав уваги на сказане. Це не мало жодного значення. Головне було завдати поразки суперникові.
- Дуже несподівано! - вимовив Заїд. - Він чекав майже до останнього.
- Він усього лише хлопчисько! Надін запросто його переможе.
Заїд подивився на мене.
- Хлопчисько чекає помсти, а Надін битиметься за справедливість. Хто знає, чим усе це закінчиться?!
Я подивився на літнього чоловіка, здогадавшись, що той мав на увазі. Суперник готувався до цього багато років. Коли дуже хочеш втілити мрії в життя і помститися за батька, з'являється додаткова сила.
- Я сприймаю цю сутичку всерйоз, - вимовив я. - Але в результаті битви я не сумніваюся.
Чоловік кивнув.
- Нехай так і буде.
Тут двері відчинилися, і в палату увірвалася Карина. Скільки я себе пам'ятав, я жодного разу не бачив, щоб жінка переступала поріг цієї кімнати. Старійшини, немов у страху, відсахнулися. Карина, не звертаючи на них уваги, попрямувала відразу до мене.
- Люди, ви що, зовсім з глузду з'їхали? - обурено сказала вона, підійшовши ближче. - Невже не можна просто провести вибори?!
З очей хлинули сльози, а на обличчі читалося занепокоєння. Я тут же забув, що лише кілька хвилин тому на неї злився і відраховував години до того, як зможу відіслати її геть. Я простягнув їй руки, і Карина кинулася в мої обійми, стиснувши мене так, немов більше ніколи не дасть мені піти.
- Я не дозволю тобі битися, - пробурмотіла вона мені в груди. - Я зв'яжу тебе мотузками і битиму палицями, поки ти не зрозумієш, що не так уже й погано сховатися.
Карина пахла квітами і сонцем. Я поцілував її в маківку.
- Ти не станеш поважати чоловіка, який так вчинить.
- Нічого, переживу!
- А я - ні.
Карина підняла голову і подивилася на мене.
- Ти не можеш...
- Я повинен. І хочу.
- Битися на палашах? Ти хоч знаєш, як це робиться?!
Я усміхнувся.
- Так. Я чудово володію цією зброєю.
- А я-то себе крутою вважала, бо можу створити сайт. Ну чому?! Чому це мало статися?
Підійшов Заїд.
- Може, ти хочеш поговорити з Кариною наодинці? Де-небудь в іншому місці.
Вона кинула погляд на старійшину.
- Що сталося?
- Ти порушила святість палати старійшин. Жінкам заборонено сюди заходити.
Карина закотила очі.
Я усміхнувся.
- Ходімо. Поговоримо про це в гаремі.
Карина охоче погодилася. Вона хотіла побути наодинці зі мною, а ті стурбовані погляди, які кидали на неї старійшини явно їй не подобались. Виглядало так, наче вона хоче розштовхати старих стусанами. Навряд чи це прекрасна ідея.
Ми пройшли в гарем. Сівши на один із диванів, Карина повернулася до мене.
- Почни спочатку і говори повільно. Чому в тебе з'явився супротивник? Хто він? Це особиста неприязнь? Здається, що так.
Я торкнувся її обличчя.
- Чому ти так вирішила?
- Тому що він з'явився в останню мить. Що ж виходить? Сьогодні вранці він прокинувся і подумав: "Хіба не чудово вбити принца Надіна в битві?" Навряд чи. Якщо це не з особистих спонукань, тоді чому він не виступив проти до того, як тебе проголосили? Або б пішов до старійшин! Усі знали, що оберуть тебе.
- Ти маєш рацію. Це особисте. Його звуть Фуад. Він син того чоловіка, якого я вбив.
Я мало не задихнулася. Мій погляд упав на його спокійне обличчя.
- Коли тебе взяли в заручники?
- Так, батько Фуада придумав план, як отримати за мене викуп. Я спробував утекти, і ми билися. - я потер свою щоку. - Він майже переміг, але врешті-решт я його здолав. Загарбник помер, а його подільників посадили до в'язниці.
- Його сім'я була зганьблена, - прошепотіла я, пам'ятаючи випадок із Саїдом, хоча його батько всього лише вкрав кілька верблюдів. - Виходить, Фуад виріс дуже розлюченим на світ, а особливо на тебе. Хлопець хоче помститися за батька.
- Швидше за все.
Усе було дуже погано. Гірше, ніж я собі уявляла.
- Не бийся з ним. Фуад хоче щось довести іншим.
Надін виглядав стомленим.
- Перемога мені не принесе задоволення. Фуад усього лише пацан. Йому тільки вісімнадцять чи двадцять. Але такий закон.
- Дурний закон.
- Як би ти його не назвала, він не зміниться.
- Тоді ти його поміняй!
- Зроблю, коли стану вождем.
- А це означає, що спочатку ти маєш убити Фуада...
"А якщо в тебе не вийде?" - ці слова дівчина не вимовила вголос, але вони були написані у неї на обличчі. А якщо мене вб'ють?
- Ти занадто сильно переживаєш.
- Але це ж не вісімнадцяте століття! Ти маєш зупинити цю практику.
- Зупиню. Як вийду переможцем.
- Замаравши свої руки кров'ю хлопчика?
- Іншого шляху немає.
- Але ж повинен же бути! Звернися до шейха, - благала Карина. - Розкажи йому про це, і він не дозволить тобі битися. Тут немає нічого ганебного!
- Шейх не втручатиметься в наші правила, а ти тим паче. - я знову доторкнувся до її щоки. - Не бійся. Я відмінно володію палашами і перед битвою потренуюся.
- Залишилося всього два дні.
- Часу достатньо.
- Невже? А якщо всі десять років Фуад практикувався?
- Не думай про це, - впевнено відповів їй я.
#696 в Жіночий роман
#2603 в Любовні романи
#1264 в Сучасний любовний роман
владний герой, протистояння характерів, східні традиції та звичаї
Відредаговано: 29.07.2024