Захоплений перспективою продовження роду, очманілий від присутності поруч коханої жінки, злий через втечу з дому рідної доньки, не помітив проблем у пасербиці. «Пасербиця» - негарне слово, погано звучить, я Тетяну буду новою донькою називати.
Якось неспалося. Спека, дурні думки про Ромку з Ніною нагнали дикий апетит, нажерся здуру на ніч. Зжер усе смачне, що в холодильнику було. Організм розсердився на мене й спати не збирався, поки не перетравить напхане. А коли людина не спить та ще й нервується, їсти хочеться ще більше. Припхався я на кухню, а там Тетяна бутерброда тришарового ( це коли батона шматок, на нього сирок, ще батон, а зверху кусяра ковбаси) хом’ячить і плаче. Чого такий жор напав питати не став, а то ще подумає – жалію харчів. Організм ростущий, нехай їсть, фігура – то таке, все одно мінливий з часом привілей. А от чого плаче посеред ночі не спитати було просто злочинно.
— Оцей водоспад з якого приводу?
— Я не плачу, в око вія попала, - я так розумію, це замість «зникни в тумані, не псуй пейзаж». Сам молодим і колючим був. Тепер, на жаль, не їжачок, в тумані не зникаю. Бродити можу, але не зникаю. До того ж не сліпий, на столі лежали два тестики для перевірки вагітності, коли я попив водички – вони десь випарувалися. Навряд чи Таня фокусами о першій годині ночі бавиться. Що це були саме тестики, я впевнений на двісті відсотків. З того часу, як Свєта дізналася про вагітність, вона продемонструвала мені дві смужечки на усіх можливих видах тестів. Чи то така щаслива, чи то для більшої певності? Навіть не в курсі був, що видів тих тестів так багацько вигадали. Тому я - «мужик в тємі».
— Переживаєш, що народиться мале пискля? Не плач, дівчинка. Ми з твоєю мамкою розуміємо, що ти доросла й у тебе своє життя,- я мав на увазі, що куплю квартиру й буде жити спокійно, ночі не досипати й бавити немовля ми самі з Свєтою будемо, нам таке в радість. На експлуатацію Тетяни не претендуємо, совість є. Я думав, що в руках вона м’яла Свєтині тести, бо вони по всій хаті були розкидані. Важко ж усвідомлювати, що ти вже не єдина дитина своєї мами, хоч тобі вже й вісімнадцять гахнуло.
— Правда? – навіть бутерброда кинула жувати.- А я думала засудите. У вісімнадцять… з дитиною… без чоловіка….
Отут я стрепенувся. Проблема малювалася більш масштабніша.
— Чекай, ТИ – вагітна? – наважився спитати прямо й прояснити непорозуміння.
— Ага. Вагітніше не буває… І ось цей чутливий показує, і ось цей новий теж показує дві смужки, - Тетяна подоставала усі тести, якими перевіряла активно свій цікавий стан. От впізнаю доцю моєї коханої, мислять і діють ідентично.
— І хто автор твоєї вагітності?
— Ви його не знаєте,- почалися ігри в партизан-патріотів.
— Вадіка я прекрасно знаю, - ну цього я точно притисну до паркану. – Одружиться й не писне!
— Це не він. Батько одногрупник. Ми з ним по дурості того… В його плани точно не входить одруження. Та й я якось не уявляю його в ролі чоловіка. Боюсь мамці казати…Щоб не нашкодити її вагітності. А аборт – то гріх… - о-о-о-о, дівку серйозно понесло.
— Не кисни! Ніякого аборту! Усе рішим. Я ось лише на вихідні з’їжджу по справах – і щільно займусь твоїм питанням. Про аборт навіть не думай. Діти- то щастя, коли Бог дає – хапати треба, бо не всім він щедрість проявляє.
— О-о-о, на тому ж місці в той же час,- приповзла Світлана. Побачила у руках доньки бутерброд і до холодильника полізла,- Я таке самісіньке хочу. А що ви тут шушукаєтеся?
— Вирішували, як малюка назвемо, - збрехав і непомітно для Світлани підморгнув Тетяні. Ото коли вирішимо проблему, тоді й повідомимо результати. Навіщо нервувати? Стрес, спричинений негативною інформацією, заважає нормальному травленню. Їсти теж треба із задоволенням, щоб гарно перетравлювалося.
До Львова мій потяг прибув о десятій ранку. На годину всього пізніше від потягу, на якому їхали Ромич з Ніною. Тому коли я завалився у готель, вони встигли розкласти речі й вирушили на той чортів семінар, на який власне й приїхали. Повернулися затемно, видно, ще містом тинялися. Їм аби де потинятися. Я аж перелякався, що всю ніч десь вештатися будуть. Виділив їм п'ятнадцять хвилин на помилуватися розкішними апартаментами й одне одним, а далі почав діяти. Постукав у номер, нахраписто увалився, зібрав швидко речі оторопілої доці й нахабно переселив її у номер, який сам зняв – він навіть на тому самому поверсі виявився. Доцю зачинив, щоб по готелю не бігала, людей не туманила, й повернувся до Ромича – потрібно було провести політінформацію.
— Пробач, що заважаю, але романтичний уїк-енд пройде трошки несподівано. Тут по ходу тато вирішив приєднатися. Ти не проти, якщо ми з тобою в одному номері поживемо? Твоя права сторона ліжка, моя – ліва. Інтим не пропоную. Сподіваюсь, ти теж орієнтацію не міняв, -треба було бачити вираз обличчя Ромича. Картину «Не ждали!» писати треба. Тільки не ту, де святі отці у човнику пливуть по річці вкрай заповненій голими дівахами (вирішили помитися красуні, а тут чортІв витрішкуватих нечиста принесла) і офігівають від дивовижного видовища. Ні, на картині Рома і я в передістеричному стані біля широченного ліжка. Хто першим засне – буде спати, а хто не встигне – храп цілу ніч слухати буде й думати про прекрасне або як задушити хропуна.
— Будеш хропіти – задавлю оцими руками! – попередив кума.
— Тебе це також стосується,- не поліз за словом до кишені Ромич. - Я очікував, що ти приїдеш, але що з такими спецефектами… феєрверка чекати? – от нахабний чорт.
— Облізеш! Пітарду можу в ср*** заштовхати, - а чого він драконить, і так злий. Цілий день себе накручував, поки чекав.
Демонстративно завалилися кожен на свою частину ліжка й Ромич вимкнув світло. Він очікував, що я засну? Дзусічки! Спати не планував, щоб не дати можливості Ромичу утекти до Нінки у її номер.
#2348 в Любовні романи
#1154 в Сучасний любовний роман
#145 в Різне
#103 в Гумор
він і вона, різниця у віці_заборонені почуття, хрещений тато
Відредаговано: 25.02.2024