-Яно, - кволо погукав брат, ледь вимовивши моє ім'я потрісканими губами. Я миттю скочила на ноги зі стільця, на якому сиділа та розглядала весну за вікном, допоки він спав.
-Так, Сергійку, я поруч. Подати води?
-Ні. Яно, у мене був мобільний телефон. Мабуть, він у слідчого залишився після аварії. Знайди…
Сергій почувався занадто ослабленим, щоб продовжувати розмову, і безсило прикрив повіки. Я обережно провела долонею по його руці.
-Телефон мені повернули. Він у твоїй тумбочці.
Брат широко відкрив очі та стурбовано поглянув на мене.
-Ти була в поліції?
-Братику, тобі нічого хвилюватись. Зараз подумай про себе, побережи здоров’я.
-Телефон слідчий віддав?
Я заперечно похитала головою. Сергій все зрозумів і міцно-міцно стис кулаки. Його безкровне обличчя набуло червоного відтінку. Можливо, йому стало соромно за мою обізнаність в його амурних походеньках, можливо, причина полягала виключно в особі колишнього друга.
-Дідько! – вибухнув вголос. – У мене була вся інформація на телефоні. Прикро, якщо хтось отримав до неї доступ, підібравши пароль.
-Думаєш, Олексій міг зашкодити? Мені здавалось, що він порядна людина, - промовила і запнулась на пів слові. Подумки висварила себе за необережність у сказаному. Он, Сергію зле, а я, замість того, аби вберегти від лишнього стресу, додавала масла у вогонь.
Щоб вгамувати першу хвилю емоцій, брат закотив очі та зробив кілька глибоких вдихів. Відпочивши, знову звернувся:
-Нам потрібні гроші на лікування. Готівки я не маю звички зберігати. Всі кошти на рахунках. Візьмеш мою карту і знімеш. Мій гаманець знаєш де?
-Ось, - теж дістала із тумби і подала.
-Спершу телефон, - з цими словами брат взявся клацати необхідні комбінації на екрані пристрою. З кожною наступною хвилиною, яка маскою зневіри перекошувала його обличчя, мої острахи з приводу відсутності грошей посилювалися. І цей відчай передавався мені.
З часу доленосного дзвінка про покращення самопочуття Сергія минув тиждень. Протягом цього періоду я буквально розривалась між лікарнею, де особисто хотіла проконтролювати лікування близької людини і роботою, яку вирішила не полишати, аби мати фінансову незалежність. Було важко. Дуже. Інколи, пізно вночі діставшись ліжка, буквально завалювалась й засинала обійнявшись з кошеням, котре за ці дні стало близьким другом і щовечора вірно зустрічало свою втомлену хазяйку. Мама телефонувала виключно до мене, тому що братові обмежили розмови. Доводилось підтримувати всіх: і батьків, і хворого Сергія, і Катю, яка дивним чином почала займати в моєму житті доволі багато місця. Остання чомусь вбачала в мені єдиний міст у налаштуванні стосунків між нею та оточенням. Дівчина систематично дзвонила, детально розпитувала про хворого. На щастя, не навідувалася, тому що виписалась одразу в той же день, коли брат прийшов до тями і я застала її в палаті.
У всьому цьому океані метушні єдиною опорою виявився Костя. Хлопець, як справжній джентльмен, всіляко морально намагався допомогти, хоч і сам був зайнятий. Він постійно пропадав в клубі Тихона. Ми не бачились, але телефонна переписка вартувала багато. Я навіть не помітила, як зблизились і тепер кожнісінький мій ранок починався із милої картинки з побажаннями гарного дня.
-Сестричко, мій телефон Олексій приніс? – нарешті відірвавши очі від гаджету, звернувся пацієнт. В його голосі звучала непідроблена тривога.
-Так, просив тобі особисто в руки передати.
-Він тобі щось говорив?
Осмикнулась. Що сказати? Голу правду? Чи пограти в брехню? Інколи, кажуть, обман необхідніший за чисте одкровення. Але у брата достатньо в житті омани, аби ще отримувати порцію її від людини, якій довіряв.
-Повідомив про твій зв'язок із його дружиною, - відверто зізналась, ховаючи очі. Що казати, говорити такі речі складно.
-Отже, телефон побував у нього, - хмикнув і з болем в голосі додав: - Мої рахунки порожні. Деякі належні мені гроші виведено на підставні рахунки, частину заморожено. А ще левову частку, яку мав отримати від партнерів, не одержано. Висновок один: Олексій гарно помстився. Тепер я не маю за що лікуватись. На додаток, Яно, я безхатько, адже квартира, в якій проживав, власність його корпорації.
-За квартиру я знаю, тому кинулась шукати роботу. А щодо іншого… Виберемось.
Внутрішньо я була готова до невтішних новин. Можливо тому одразу вгамувала розчарування, що гіркотою підступило до горла.
«Будь сильною. Ти потрібна йому», - наче слова з молитви повторювала собі, споглядаючи душевний біль Сергія. Для нього настала важкі часи. Часи, в яких пішла боротьба за виживання. Я обхопила його крижані, тремтячі пальці.
-Вже завтра після роботи я поверну Олексію ключі від квартири. Буде краще для всіх, якщо ми спільно розійдемось у різні сторони і більше не перетинатимемось.
-А куди з’їдеш? Я, на жаль, допомогти не зможу. Ймовірно, всі мої друзі, почувши події, розбіглись, як миші з корабля-потопельника.
-У місті є мій однокласник. Думаю, Костя Жуков допоможе.
-Костя… Щось не пам’ятаю такого.
-Хлопець заслуговує довіри.
-Сестричко, мені дуже шкода, що так сталось. Мої проблеми перекотились на твої тендітні плечі. Це не по-чоловічому, - журливо вимовив Сергій, примружуючи очі, аби приховати пекучу сльозу.
-Припини, - схлипнула. - Разом ми подолаємо всі труднощі!
Я твердо вирішила звернутись за тимчасовою допомогою з житлом до Костика. Ліпше з ним мати спільну справу, ніж з Олексієм, який вчинив як справжній егоїст. Звісно, чоловіка можна зрозуміти, але карати суперника залишенням його сам на сам із хворобою та фінансовою скрутою – не менш підло.
Обійнявши брата, наскільки дозволяли ще підключені до його тіла апарати, я попрощалась та поспішила додому. На шляху до висотки двічі набрала номер Жука, однак той безцеремонно не брав слухавку. А мені так хотілось якомога швидше розплутати клубок з армійським приятелем Сергія, доказати йому, що здатні самостійно вижити й без його підтримки та всупереч перешкодам. Про те, де шукати гроші, прийняла рішення сьогодні не думати. День і без того видався важким.
Видався, бо найбільший сюрприз робочого тижня мене чекав під рідними дверима. Я остовпіла, вгледівши під ними Костю – закривавленого та побитого.
#2243 в Любовні романи
#1103 в Сучасний любовний роман
#365 в Сучасна проза
Відредаговано: 23.05.2021