- Ненавиджу Різдво.
Ліниво та дещо з часткою огиди Агата витирала зі щоки пінисту масу, яку розбризкали їй прямо в обличчя дітлахи. Їхні матері були зайняті жвавим обговоренням меню новорічного застілля, а не вихованням своїх чад, що змушувало дівчину сатаніти ще дужче.
Весело хіхікаючи, пухкенькі дітлахи бігали між вбраними у зелено-червону строкату ряднину столиками в кафе та бризкались солодкою піною, збурюючи радісний настрій у відвідувачів.
Ось тільки одна Агата фиркала й брикалась від занадто новорічної вседозволеності у громадських місцях для всіх а-ля «пустунчиків».
- Господи, - не втрималась Інеса й допомогла дівчині швидше стерти сліди гри непосидючої малечі. - Та скинь ти той кислотний вираз зі своєї фізіономії! Лякаєш.
- Вони замастили мені обличчя якоюсь багнюкою! – гнівалась дівчина.
- Новорічна піна – безпечна й смачна, запевняю. Я сотні разів її ковтала, поки з племінниками бавилась.
Інеса б і сама взялась кружляти кафешкою з дітками, махаючи мішурою й розкидаючи конфетті. Стримувала її лише напружена гримаса Агати, не інакше як запозичена у самого Грінча.
Проте Агата геть не розділяла передріздвяне піднесення, яке полонило її подругу.
- Не для мене ці забавки. Швидше б ці свята скінчились.
Дівчина насуплено протирала серветкою вимащені піною руки так, ніби готова була видерти й пальці.
- Все дратує, - вдарила по стільниці Агата, привертаючи увагу вже знайомих бешкетників, яким точно припала до душі її реакція на витівку.
- Інесо, лише поглянь! – тицьнула рукою у середину прикрашеної зали вона. - Ці неоковирні гілки ялини, мов ведмежі величезні лапи, врізаються тобі в обличчя, роздряпуючи ніжну шкіру. Ця мерзенна омела над твоєю головою, аж чхати марудить. Ці грубі банти з синтетики, довжелезні гірлянди, на яких осідають метри пилюки. Весь світовий непотріб та несмак збираються разом кожного грудня і заводять свої цукрово-нудотні пісні, а мені терпи!
- Ох, одна й та сама промова напередодні кожного Різдва, - Інеса дожувала бургер і жбурнула у набридливу подругу кульку з серветки. - Зануда.
- Гей!
Агата роздратовано видихнула і тільки-но заскрипіла зубами, щоб накидати досі стримуваних розгніваних реплік, як біля ніжки столика щось виразно блиснуло, враз збиваючи гнівний запал.
Наче покинуте безхатько, на підлозі лежала обручка.
Загублена прикраса, вилита з білого та червоного золота, що хвилями накочувались одне на одне, була оздоблена трьома ґудзиками-діамантами. Вона зачаровувала елегантністю та неповторністю, ніби майстер намагався виплекати те рідкісне почуття кохання, яке шукають цілісіньке життя.
- Агато, в тебе спину зціпило? Чого з-під столу не вилазиш? – нагнулась Інеса.
Дівчина заворожено вертіла обручкою, доки не поклала її перед подругою:
- Диви, яку гарнюню я знайшла.
- Ого! Дорогезна, клянусь! – настала черга Інеси милуватись прикрасою. - Її напевно шукають. Віднесу за барну стійку, може, знайдеться власниця.
Тільки вона підвелась, як Агата вихопила обручку та міцно затиснула у долоні, на відріз відмовляючись розставатись з нею.
- Ти чого?
Приголомшена своїм вчинком та дивним почуттям, яке кричало в будь-яку ціну зберегти обручку, Агата прохрипіла:
- Я віддам.
Інеса зиркнула у бік привабливого бармена, що вправно відкорковував пляшку вина, аби приготувати запашний глінтвейн закоханій парочці у кутку, й по-своєму розтрактувала поведінку подруги.
- Оу, симпатичний. Розживись номерком, - підморгнула вона.
Проігнорувавши подругу, Агата неслась між рядами, вигадуючи, як залишитись з прикрасою.
- Можна у вас дещо спитати, - перегнулась через стійку дівчина та вхопила бармена за руку.
- Вибачте, що? – низько нахилився до неї хлопець, і цього руху вистачило, щоб прикинутись, ніби вона віддала знахідку.
- Нічого, я передумала, - засміялась Агата, нишком ховаючи обручку в кишеню, поки хлопець ошелешено потирав зап’ястя.
Коли дівчина повернулась до подруги, та копошилась у сумці.
- Тобі вже час? – здогадалась Агата.
- Мою карету подано, - Інеса глянула у вікно, за яким тричі засигналила срібляста автівка.
Інеса завжди святкувала Різдво в колі своєї величезної сім’ї – з сімома братами та трьома сестрами. Цього року коло рідних збільшилось – двійко старших братів одружилось, тому новорічна вечірка мала бути ще грандіознішою, і вона мріяла якнайскоріше дістатись рідної домівки.
- Ти точно не хочеш зі мною? Буде весело, - не втрачала сподівання пом’якшити ставлення подруги до Різдва Інеса.
- Ні. За. Що, - з жахом відрізала Агата. – Ти ж знаєш моє відношення до... Ненавиджу.
- Ненавиджу, - одноголосно протягнули дівчата.
- А я от не люблю залишати тебе сумну на самоті, особливо, коли ти навіть ялинку не наряджаєш, - ляснула по носі подруга.
#7168 в Любовні романи
#1705 в Короткий любовний роман
#1634 в Любовне фентезі
новорічна історія про кохання, новорічна несподіванка, магічна прикраса
Відредаговано: 12.12.2022