Заміра
Я лягала спати і розуміла, що серце пробачило Шейхану, а розуму довелося змиритися. Звичайно, колективно було вирішено, трохи помучати його не відомістю, але не довго, день-два…
Заснула я тільки через півгодини. Весь цей час думала, що пророцтво було праве. У ньому в Шеасі, я стою над тілом Вітала, далі підходить Шейхан і дає мені ляпаса. Через деякий час, він штовхає мене в стіну…
Все. І все це збулося.
Наступного ранку, до назначеного часу, ми перенесли в Шеас свої проекти і вже просто тренувалися. В дві години, ми пішли переодягтися в нормальний одяг, а не тренувальний. У пів третьої, ми вже стояли біля брами, у складі восьми драконів. Рівно в три, підійшли решта, а ще через дві хвилини, Елекіан. Він спочатку зупинився, з дуже здивованим поглядом, а потім взяв себе в руки і все-таки підійшов до нас.
Ми прямували порожньою алеєю. По дорозі, ми переповіли Елекіану все. І до кафе на вулиці Карми, він зайшов вже з не таким здивованим лицем. Ми зайняли дальній столик і звичайно сіли парами. До нас підійшов офіціант і ми зробили замовлення. Я подивилася на Шейхана. Він кивнув і я повернулася до всіх:
– Поки чекаємо замовлення, пропоную зіграти.
– У що? – Вітанія нахилилася вперед в її очах палав вогонь азарту. Це вона ще просто не знає, чим ця гра для неї обернеться. Я про сбе хмикнула.
– Правда або дія. Ну то як? – всі переглянулися і потиснувши плечима кивнули.
– Вітале, правда чи дія? – Шейхан повернувся до чергової жертви магії Хані, як ми його про себе називали. А ми як її помічники, маємо їй допомагати, тому погляд Шейхана був дуже красномовним.
– Дія. – якось приречено сказав Вітале. Хоча саме таким він і є, приреченим на вічне життя з Вітанією. А характер у неї ще той, повірте мені, я з дитинства з нею дружу.
– Вийдіть з Вітанією на вулицю і… - Шейхан нахилився до вуха Вітала і прошепотів ледь чутно, але я почула: – Це твій шанс. Або зараз або ніколи. Зроби їй пропозицію. – Вітал кивнув і вони вийшли. Через п’ять хвилин, до кафе повернулася дуже радісна Вітанія, на її руці сяяв діамант. Всі аж ахнули від здивування.
– Ну то як, продовжимо? Елекіане, поцілуй Айву. – він розплився у посмішці аж до вух і потягнувши Айву до себе, поцілував. Через дві хвилини, підійшов офіціант з нашим замовлення і ми сіли їсти. Після трапези, ми вирішили ще трохи походити містом. Зайшли в магазинчик, купили собі печива і вирішили з’їсти по дорозі назад. Перед ти як розійтися по своїм кімнатам, всі нас з Шейханом обійняли.
– Дякуємо, це був чудовий вечір!
– Ми вже давно не виходили в місто.
Вони почали нам по черзі дякувати. Ми ще раз обійнялися і розійшлися по кімнатам спати. Коли прийшла Айва, ми всі вже солодко спали. Проте навіть крізь сон я почула:
– Дякую. За все.
Спала я міцно, а коли вранці прокинилася, Шейхан вже читав якусь книгу.
– Що читаєш?
– Архіви, хочу дещо перевірити.
– З тобою все ясно.
Решта днів пройшли відносно спокійно. Проекти ми здали на відміно. Вчителі були попереджені ректором, що наші проекти це колективна робота. Але ми все-одно отримали найвищі бали. А далі відновилися заняття і ми продовжили навчання.
#2854 в Любовні романи
#617 в Короткий любовний роман
#697 в Любовне фентезі
Відредаговано: 01.01.2021