Заміра
— І як нам перенести вас до світу живих? – я подивилася на Тінь та Сяйну.
Є спеціальне заклинання, але… його може промовити тільки той, хто має і темну і світлу магію в собі. Після зникнення Первородних, таких не залишилося… ми про це не подумали, вибачте… ми не зможемо вам допомогти… - вони розвернулися і присіли, готуючись до зльоту.
— Чекайте!... Я зроблю це… - всі дружно подивилися на мене. Я зможу це зробити, в мене вийде.
— Але ти володієш магією світла. Як ти збираєшся це зробити? – Тінь виглядав спантеличено.
— Розумієте,… Заміра колись володіла магією темряви, але після інциденту, в ній прокинулася магія світла. Проте магія темряви зникла. – Вітанія подивилася на кожного по-черзі.
— Гаразд. Ти впевнена?
— Так Тінь, впевнена.
— Гаразд. Заклинання Алта алатіс вікторія амат, ві віра віз. Торкнетеся жезлу, промовите заклинання і скажете наші імена. Це все що потрібно для ритуалу. Ну то як, готові? – я кивнула і першою підійшла до жезлу. До мене підійшли всі. Я глибоко вдихнула і видихнула, взялася за скіпетр і промовила:
— Алта алатіс вікторія амат, ві віра віз. Тінь та Сяйна! – жезл загорівся синім і вже через секунду ми стояли на траві на Острові Сутіні. Тут було спокійно і тихо… до конкретного моменту, коли наше повернення помітили і всі ринули до нас.
— Що з вами сталося?
— Як все пройшло?
— А що це за милі дракончики?
— Розказуйте!
Тож нам довелося розповідати все, від початку до кінця.
І ось ми вже сидимо за столом на галявині після розповіді. За вікном уже сідає сонце, а ми п’ємо чай.
— Тож завтра продовжимо роботу? – я зробила глоток чаю.
— Так, за час що ви були відсутні, ми зробили щит та меч для одного артефакта, але схоже треб буде робити ще для одного… - Кайлін посумнішав.
— А я пропоную взагалі зробити унікальний артефакт. Парний.
— Це який? – ми дружно повернулися до Тіні.
— Колись давно, існували такі артефакти, які могли використовувати двоє. Для їхнього створення треба два мечі, два щити, якщо рахувати за вашим артефактом і дві душі драконів. Заклинання для парних клинків(так вони називаються) – Арма вірумкве віде те мокс. Тестіс темпорум, модо семпер контра сапєнте сперо сат. Абсіт айнуайрія інтер парес, вері та тем вобіс.
— Це буде важко…
— Але коли це ми не справлялися з поставленою перед нами задачею? – Теар перервав мене, але я була абсолютно згодна з його словами.
— Тоді, завтра приступаємо, але перш ніж піти спати… як ваші успіхи у пошуках заклинань пошуку та невидимості?
— Прекрасно! – разом відповіли Валері та Мерлін.
— Гаразд. Пропоную записати, що ми маємо. – всі взялися за блокноти і через десять хвилин, з грюкотом блокноти були поставлені на стіл і пересунуті до середини. Ми почали обговорення артефакту.
По завершенню нашої «наради» ми вирішили так: заклинання невидимості, як і підходить його класу робить нас невидимими. Заклинання «Арея Пікторе», змушує зникнути фізичну форму та ховає магічний слід. А ось заклинання пошуку, матиме обернену дію. Заклинання «Сакраментум Кано», не дозволяє нікому знайти тебе за слідом душі та аури.
Дракони полетіли відпочивати до спеціально створеного для них гнізда. А ми всі разом у дві години ночі попрямували до Аргеару. Зайшли до своїх кімнат і впали на ліжка, миттєво заснувши.
Наступного ранку годин в десять, ми прокинулися, поснідали і приступили до роботи.
Кайлін, Кальмія, Ламіліель та Нейлз взялись за роботу ще одного комплекту зброї. А ми перш за все оглянули бібліотек.
З виду маленький будинок, всередині виявився сховищем мільйона стелажів. Вони помістилися в цьому приміщені завдяки заклинанню розриву простору. Ми цілий день шукали свідчення у скопійованих сюди з древнього архіву книгах. Шукали, виписували і створювали ідеальне заклинання для наших парних клинків.
Через два дні, все було готово.
На випробувані останнього варіанту клинків, в нас все вийшло. Повністю скореговані і випробувані. Вони були прекрасні.
Дворучний меч, який перетворюється в два браслети. Перетворити їх в один меч, а потім і в два можна тільки коли вони торкнуться один одного.
Ми з Шейханом надягнули браслети і підійшли один до одного. Взялися за руки так, щоб браслети доторкалися і разом промовили:
— Саяра. – ми тримали меч разом. Я зверху, ближче до леза, а Шейхан внизу.
— Рафая. – і ось мечі роз’єднуються. І кожен з нас вже тримає одноручний меч.
— Кіратеа. – і меч вже не меч, а щит.
— Суан. - і ми вже не видимі.
— Ріан. – і нас вже не можна відстежити.
— Шеара. – і ми з Шейханом вже заковані в броню дракони.
— Суан. – і ми вже видимі постаємо перед друзями у всій своїй красі.
— Чудово вийшло! – друзі підбігли до нас, щойно ми повернулися в нормальну форму, а мечі перетворилися на браслети.
— Пропоную відсвяткувати! – Вітал створив келих, у якому знаходився… лимонад.
— Чудово!
— Підтримую! – ми всі попрямували до штабу, створивши собі такі ж келихи. Все-таки нам потрібно перепочити.
— Народ, ви йдіть, а ми трохи затримаємося, але згодом до вас приєднаємося! –Теар спіймав Ліану за руку і потягнув до себе.
— Гаразд! – ми помахали їм і попрямували до штабу.
Ми встигли вже трохи перекусити, коли до нас приєдналися Теар та Ліана. Вони перекусили і піднявшись, промовили те, від чого ми всі застили на місці…
#2854 в Любовні романи
#617 в Короткий любовний роман
#697 в Любовне фентезі
Відредаговано: 01.01.2021