А потім настає прокляте безкінечне двадцять четверте лютого — починається повномасштабне вторгнення. Перші дні у сум'ятті, але за чотири дні Тім несподівано розкриває душу і дозволяє розділити з ним його напруження.
— Вранці з важкими боями відбили Волноваху. Зараз перегруповуємость і чекаємо наступного наступу. — Пише російською, бо ж російськомовний, як і я раніше була.
— Привіт, Сонце! Я не наважувалась тебе турбувати навіть..БЕРЕЖІТЬ СЕБЕ! ВІРЮ, ЩО ВСЕ БУДЕ ДОБРЕ! Сподіваюсь ця віра і впевненість хоч трохи ВАС береже🙏 Їх сили вичерпаються! Ви найстрашніше вистояли.
— Бої тривають, — заперечує чоловік.
— Так, я знаю. Але ж нам всі давали три дні, а сьогодні четвертий вже! Ви здолаєте. Ви тепер найкраща, найсильніша армія світу! Не існує військових більш мотивованих, а тому й сильних, ніж українські!
Вся Україна подумки з вами. Перемога буде за вами! Ви ж сильні! Ви можете!
— Дякую за гарні та добрі слова, тримаємо стрій, — відповідає вже українською.
— Пам'ятаєш вправи, які розповідала? — Про всяк випадок вирішую таки уточнити. Хоч й так за текстом повідомлень бачу, що пише, володіючи власним станом і логічним мисленням, - зв'язно і чітко.
— Пам'ятаю, використовую.
Сподіваюсь, вдалося його підзарядити. Я б не проти і про почуття, і про відчуття, і про все інше його розпитати. Але на полі бою геть не час для того, щоб в них заглиблюватися. Тому можу собі дозволити тільки позитивну мотивацію і моральну підтримку.
— Це щирі слова! Я в кожному з них впевнена! І не тільки я! — Відписую, додаю стікер з написом "Я думаю про тебе". І вже ввечері отримую у відповідь:
— Дякую!
— Сонечко, це тобі та твоїм товаришам, які боронять країну на всіх фронтах, нам ніколи не віддячити.
Тім не відповідає. І так знаю, йому ніколи. Але оскільки коханої жінки у нього немає, то буду підтримкою я. Хось же повинен. І написав же він вранці цю сповідь саме мені, не дарма.
За три дні натрапляю на вірш Ганни Зотової "Повернись живим", який так і бере за душу і відправляю йому.
Повертайся живим, український солдате.
Повертайся..всім серцем благаю тебе.
Переможеш, я вірю, ворога-супостата.
Буйним цвітом в саду вишня знов зацвіте.
Я за тебе, Рідненький, молюсь щохвилини.
Хай прикриє від куль тебе янгол крильми.
Я прошу, будь живим, славний син України.
І мою віру в тебе ти до бою візьми.
Бережи тебе Бог і усі Сили Неба.
Нехай рідна земля дух козацький зміцнить.
Повертайся, Герою, Україні ти треба.
Наша слава і гордість, тобі треба жить.
Повертайся..молю..здійснюй мрії сміливі.
І на мирній землі будь коханим й кохай.
І хай будуть всі дні твої й ночі щасливі.
Вдячна щиро тобі, що борониш наш край.
Психологічна підтримка військових та їх родин
Группа підтримки "Атлант" (безкоштовно)
https://t.me/Atlant_SC_bot
#2085 в Сучасна проза
#255 в Не художня література
подолання стресу, випробування і підтримка, питання для роздумів
Відредаговано: 25.10.2023