Ноа.
Мен.
ПОТИСКАЮ РУКУ неймовірно вродливій дівчині після того, як Саммер нас представила одне одному. На мене дивляться, роздивляються мене пара сірих очей під густими віями. Повні губи розтягуються в усмішці і вона говорить.
— Рада знайомству, Ноа.
Я усміхаюсь навзаєм і відповідаю.
— І я радий знайомству, Лія.
— Виходьте на веранду. Там є вино… пригощайтесь. А ми з Ілаєм - на хвилинку до кухні. — Повідомляє Саммер заготовлену, як ми розуміємо фразу.
Ілай усміхається і поправляє назад волосся. Його очі блищать від усмішки. Вони дуже схожі з сестрою, очі один в один.
Знизає плечима і йде за Саммер, говорячи через плече.
— Це не заплановано, як ви вже зрозуміли.
Ми всі сміємось, а він отримує під ребра ліктем від Саммер. Потім він її хапає в обійми і цілує кілька разів в шию. Вона сміється і я радий, що вона така щаслива. Вони зникають в кухні, а я вказую Лії на вихід на веранду.
Ми виходимо на свіже повітря. Бриз, ліс та осінні барви огортають з усіх боків. Я радий, що повернувся сюди. Дуже радий, але моє серце розбите від того, що зі мною немає поруч Слім.
— Тут так гарно. — В мої думки влітають слова Лії і я повертаюсь до неї. — Колись теж придбаю собі котедж в лісі.
— Це гарна ідея. Я жив у Нью-Йорку… — Почав я, але Лія так радісно запищала, що я засміявся.
— Вибач! Всі кажуть, що я занадто емоційна. Але, яка вже є. — Сміється і запитує. — Але зараз ти тут… Ти повернувся сюди, чи як?
— Повернувся. Котедж навпроти - то будинок моїх батьків. — Я підходжу до столика і запитую. — Вина?
Лія хитає головою.
— Так, будь ласка.
Доки наливаю нам вина, продовжую.
— Я мріяв про Нью-Йорк. Кілька років тому я почав працювати там… в редакції. Але з часом зрозумів, що хочу знову жити тут і відкрити свою власну справу.
— Редакцію?
— Так.
— Розбили серце?
Я дивлюсь на Лію і не можу збрехати цим сірим очам, які немов в душу заглядають. Хитаю головою, передаючи їй келих з вином.
— Так.
— Довго були разом? — Запитує Лія, роблячи ковток вина.
Від її запитання я подавився вином, і прокашлявшись, заговорив.
— Ми не були разом… вірніше були, але лише як друзі.
— Стоп! А вона хоч знає про твої почуття? — Лія зводить брови на перенісся і сканує мене. Вона менша за мене зростом на голови дві, і так мило задирає своє обличчя, щоб дивитися на мене.
— В неї табу стосовно цього. Вона одразу попередила, що лише дружба. Я погодився.
— І тепер страждаєш.
Я знизаю плечима і йду до перил. Спираюсь на них і Лія робить теж саме. Дивимося на горизонт і я кажу.
— Я не хотів втратити дружбу.
— Але, ти дозволив вашим стосункам залишитись такими, якими вони є. Невже краще не спробувати? Я розумію, що ти боявся втратити дружбу, але… Йоханий! Ти навіть не спробував. Можливо… якщо б ти щось їй сказав…
— Сказав. Але вона зробила вигляд на наступний день, що не пам'ятає. От і вся історія.
— Фігово.
— І я такої думки.
Ми засміялись і зіштовхнулися келихами. Надпиваємо вина і вона мені з вереском на вухо, говорить.
— Зроби так, щоб вона ревнувала.
Я дивлюсь на Лію з шоком. Нас сюди покликали точно не для дружби, але здається у мене з жінками лише таке і буває.
— Навіщо? Їй байдуже. Я весь час слухав про її бойфрендів і заспокоював, коли щось не виходило. Якщо б вона щось відчувала до мене… чи розуміла мене, такого б не було.
— Красунчику - тепер ти можеш бути на її місці. Вона ж не знає, як це… Чи я не права? Ти хоч раз розповідав їй про своїх дівчат?
— Ні.
Лія шоковано дивиться і видихає.
— Ноа, прошу… скажи, що ти теж ходив на побачення а не лише чекав на її прозріння?..
Мені соромно зізнатись. Я чоловік, якому двадцять сім, за останніх чотири роки не ходив на побачення. Та що там говорити - у мене і секс був лише один раз за цей час. І якщо б не ініціатива голодної дівчини з вечірки, я б і його немав. Я навіть добре не пам'ятаю, що тоді було. Ми випили на якісь вечірці, з якої Слім пішла зі своїм бойфрендом, тупоголовим ідіотом, який покинув її через три тижні. Тоді я зрозумів, що то була дурість… я не хотів так. Я не мав більше ні побачень, ні сексу, але Слім бувала на побаченнях, у неї були стосунки та секс.
— Було щось… але…
— Один раз секс. — Вона хотіла пожартувати, але побачивши моє обличчя, шоковано розкрила очі. — Вибач. Я зрозуміла.
— Я кохаю її.
Лія потирає мені спину, і я відчуваю її тепло. Це приємно.
— Їй пощастило. Вона навіть не розуміє наскільки. Але зрозуміє. Я тобі обіцяю. — Вона усміхається мені і додає. — Вона до тебе сама прилетить - побачиш.
Я дивлюсь в сірі очі, які як я зрозумів вигадали план. Вона підіймає келих і ми зіштовхуємося ними у повітрі.
— А ось і ми! — Чуємо позаду нас голос Саммер.
Розвертаємося до Саммер та Ілая і бачимо на їхніх обличчях широкі усмішки. Видно вони подумали, що ми вже закрутили роман. Не вгадали! Тут інше - дружба. Як завжди!
#5478 в Любовні романи
#2242 в Сучасний любовний роман
#1032 в Молодіжна проза
Відредаговано: 21.12.2023