Привіт! Мене звуть Володимир. Мамі здавалось, що жодне ім'я не достатньо гарне для її синочка, але вона обрала саме це ім'я за частину «Мир». Щоб був добрий, мирний хлопчик і жив "в мирі з Миром". Малим я такий і був. Та й зараз ні з ким не б’юся і обожнюю обійматися з близькими.
Малим фізику любив вивчати, скочуючи камінці з гірки годинами. В рік та вісім місяців вже знав всю російську абетку, в два роки читав короткі слова і рахував до 30. Тато не повірив і приїхав цей факт перевіряти пультом від ТБ: клацав канали, а я всі цифри назвав. Ото він неймовірно здивувався! Він завжди живе окремо..
А маму ще раніше здивував, вперше прочитавши в магазині назву мила «Агу», яке до того ніколи не бачив.
Потім, в ті ж мої 2 роки, в 2014, терористична федерація розпочала локальну війну в нашій країні - і мама різко перейшла на українську мову, а я перестав її розуміти. Вона це побачила і стала спілкуватися російською, українською і англійською. В 3 роки я вже сам по-дорослому читав і казки, і товстезну Незнайку цими мовами, і дитячі книжки з англійської. А невдовзі вперше поїхав до бабусі, тата мами – і надзвичайно здивував її своєю англійською. А вона в мене вчителька та перекладач з англійської, навіть за часи СРСР до Голандії їздила. А я її здивував. Пташками, тваринами, фігурами, кольорами, іграшками англійською. «Він знає, чого і я ніколи не знав» - сказав знову здивований тато.
І я дуже хотів до школи! Але вона мене так здивувала.. що я її зненавидів. Мене ображали і били двоє в 1-А. А потім і в 1- І.. так, що зір впав. Я обожнюю книжки! Вони мої перші та найкращі друзі! Але мені заборонили їх читати і дивитися улюблені документальні фільми про тварин через нескінченнє падіння зору.
І вчителька сварила за приклади і задачі виразом, які «ще не вчили». Хоча потім же все одно вчили. І постійно сварилася мамі, що її не чую. А звала мене Вовою, хоч знала, що так мене рідні не називають, і я не звик. А до дитини ж треба звертатися, як їй звично і зрозуміло.. І знову сварила, що не реагую на неї. І так 2 роки.. І за розглядання гірлянд на перерві в сусідньому класі теж сварила, навіть не питаючи, що мені там цікаво. Мама після її сварки раз мало не вмерла, бо в неї серце слабке. Просив не виказувати більше мамі її постійне чомусь невдоволення мною, а вона все продовжувала. Маму хвилювала і засмучувала. Я її зненавидів. І уроки її зненавидів. Всі.
Влітку сказав мамі, що більше до неї ніколи не піду. І не пішов. Хоч після атестації за 3 клас і зазивала, добренькою прикидалася. Здивувалася, що без неї все можу. А я не пішов.
Мама хоч і сувора вчителька, але рідна. Хоч і вимагала кожне завдання зробити і на кожне питання дати тільки повну відповідь. І ще не злитись на це. А я злився. І на завдання. І на тих, що били і брехали. І на школу.
Писав казки про піщаних ляльок і сортування сміття, де теж билися і сварилися. Мамі вони завжди не подобалися. Для завдання дуже просила написати мирну казку. Ця їй сподобалася. І Хрещеній. І моїй новій найкращій вчительці - з української - теж. А татові подобаються мої дванадцятки.
Коли я був менше,тато нас брав на косу Пересип з палаткою. Мама там завжди сміття прибирала, тато викидав в 2 баки на зворотньому шляху. Навесні якось після шторму все узбережжя мама прибрала. Тоді трактор єгер з того заповіднику викликав. Я інколи допомагав. Або там друзів знаходив. Або в Солоному лимані.
В Лимані вже і підлітки зі мною самі забажали знайомитися і спілкуватися. Там ніхто на мене не дивиться косо. А з Андрієм ми більше за всіх там тренувалися в спортзалі, і гуляли, і грали в Румі – і стали найкращі друзі. І завжди будемо тепер друзями. От переможе рашистів і повернеться з війська.
У Волосському біля річки ми любимо відпочивати з татом. До мене там прибігає білий собака, якого я назвав Аватаром і запросив у свій твір. Мама каже, що я завжди був ідеальною дитиною і вмів себе зайняти, розважити, вигадати щось цікаве і годинами тим гратися. Якщо нас не приймають інші, можемо й самі себе зайняти. Чи не так?
Всі в класі вже знають, що я розумний, пишуть й питають, як розв'язувати складні приклади з математики, які вчителька їх не вчить робити. Питають правильні відповіді на контрольних з інших предметів. Деяким відстаючим я часом підказую, щоб здивувати інших хорошистів. Але До школи і зараз не хочу. Вдома мені краще і зручніше. Але приємно, коли можу, краще за інших. Всіх, хто вважав мене гіршим.
Раніше тільки Валентина Анатоліївна мене розуміла. Не хотів завчати чужий текст, то розповідав на відео про себе - і хвалила завжди. І як рідна. Тільки англійську і робив із задоволенням.
Тепер стало багато вчителів і багато з них мене хвалять. Я тепер і уроки української мови навіть наче люблю. У нас тепер така вчителька! Всі тільки й поспішають відповідати. Навіть на олімпіаду пішов з української. Я.. І на математику. Щоб вчителька зрозуміла, що недооцінила мене достатнім рівнем. Сто балів зі ста набрав. І Грінвічі перше місце.
Ще б відпочивати давали всі ці уроки. Я не встигаю. Навіть улюблені аудіокниги наслухатися не встигаю.
А гірлянди ми тепер ніколи не знімаємо вдома, бо я їх люблю.
#1093 в Молодіжна проза
#408 в Підліткова проза
#1640 в Різне
#314 в Дитяча література
Відредаговано: 24.08.2023