- Ну що, привіт Києве мій! – Сказав це сам до себе.
Надзвичайно скучив за цим містом. Не був тут вже п’ять років, відколи розійшовся з Мирославою. Зараз же я відчуваю велику радість, що вернувся сюди, хоч і не надовго, адже справи в Каліфорнії не будуть довго чекати. За п’ять років я встиг відкрити там мережу кав’ярень та два нічних клуби. В Києві маю нічний клуб «», справи якого контролюю дистанційно, та збираюсь відкрити кав’ярню, будівлю під яку я вже придбав та навіть призначив директора, ним стала моя одногрупниця Марія, дуже відповідальна дівчина, такою вона була ще в університеті, не дарма ж її всі п’ять років обирали старостою групи. З роботою в неї чомусь не складалось, тому я вирішив їй допомогти. Першим завданням Марії було обрання дизайнера інтер’єру для кав’ярні. Нещодавно вона мене порадувала, написавши що дизайнера вона знайшла, і як я навідаюсь до кав’ярні то обов’язково познайомить нас. Я навіть не знаю це дизайнер чи дизайнерка.
- Росте, - почув що мене хтось кличе, - привіт братику, - це був мій молодший братик Данило.
- Привіт, Ден, - ми обійнялись, - як же я за тобою сумував, брате.
- Пішли до авто, - сказав брат і пішов до своєї автівки, - давай допоможу із багажем.
- Облиш, ця валіза не така вже і важка, як ти думаєш. – З обуренням відповів я. Невже Ден думає що я немічний якийсь.
Додому ми дісталися швидко, вже на порозі нас чекали батьки.
- Привіт, рідні мої. – Крикнув я навіть не підійшовши до будинку.
- Синку, яка ж я рада що ти приїхав. – Із усією теплотою і любов’ю сказала мама і почала обіймати і цілувати мене.
- Сину, я теж радий тебе бачити. – Сказав батько і обійняв мене.
- Ти дуже схуд, ходімо я нагодую тебе. – Мама як завжди намагалася відгодувати мене, але це було приємно.
- О, ця жінка цілий ранок крутилася на кухні, тому ти обов’язково маєш спробувати усі ті шедеври. – Сказав батько.
- Я навіть не думав заперечувати, бо ж я трохи голодний, цей політ добряче нагуляв мені апетит. – Засміявшись сказав я.
За столом ми багато спілкувались про все на світі, батьки розпитували про роботу про особисте життя, чи не ощасливлю я їх внуками, і тому подібне.
- Я планую трохи відпочити, а потім поїду до клубу, подивлюся як там справи та і зустрінуся з Давидом і Алею. – Оголосив свої плани на день батькам. Хто такі Давид і Аля вони знали.
- Чудово, але спочатку гарненько відпочинь. – Сказала мама.
Подякувавши за смачний сніданок, я пішов до себе в кімнату відпочивати.
Через кілька годин мене розбудив телефонний дзвінок. Дзвонив Давид.
- Друже, ти вже прилетів? – запита мене Давид.
- Так, Давиде, я вже вдома. – Відповів другові.
- Ти збираєшся сьогодні до клубу? – Запитав він.
- Так, звичайно, хочеться вже зустрітися, але спочатку подивлюся як ідуть там справи.
- Чудово, Аля буде в клубі з подругами, а я заскочу до тебе, вип’ємо, поговоримо. – Сказав Давид.
- Добре, буду чекати!
- До вечора!
Цікаво, а її подруги такі ж гарні як Аля, вона струнка, не дуже висока, з темним волоссям і карими очима. Як тільки Давид почав зустрічатися з Алею я, чесно кажучи, спершу заздрив йому, але потім я побачив їхні спільні фото і відео, які присилав мені Давид, і зрозумів що вони ідеальна пара, і щиро радів за них.
- Росте, можна? – Відірвав мене від думок Ден.
- Так, проходь сідай. – Вказав на кресло, поруч з ліжком. – Що ти хотів?
- Загалом так, у мене є дівчина і хочу вас познайомити.
- Ого, вітаю, не очікувано трохи.
- Якщо ти не проти, то їдьмо зараз в кіно, вона має там бути.
- Еее… Ну поїхали.
Звичайно я погодився. Це ж дівчина мого братика, я ж хочу знати з ким мій Ден проводить час.
Через півгодини ми вже були біля кіно.
- Словом, зараз я виведу її, а ти просто поцілуєш її в щічку, при цьому нічого говорити не треба, добре?
- А ти впевнений, що вона нас не вб'є?
- Звісно, вона зрозуміє!
- Ну веди тоді її.
Що за приколи у Дена в голові, але хоче так нас познайомити, нехай буде. Це навіть весело. Через кілька хвилин Ден виводить доволі гарну білявку з кучерявим волоссям, вона так мила, ніби кульбабка. На очах у неї повязка. Ну і придумкуватий в мене братик. Я підходжу до дівчини і цілую її в щічку. Вона кілька хвилин ловить ступор, а потім здирає повязку і ледь не кричить.
- Це що за бугай мене щойно поцілував? – Ого, які дівчинка слова знає.
- Я не бугай, а рідний брат Дена, нещодавно приїхав у справах сюди.
- О, вибачте будь ласка, але як я маю реагувати на те, що мій хлопець одягає мені повязку на очі, змушує кудись іти, а після – мене цілує якийсь мужик. – Роздратовано говорить дівчина.
- Я не мужик, мені тільки двадцять сім. – Ледь стримуючи сміх, вимовляю.
- Не смішно це все.
- До речі, мене звати Рост, а вас?
- Аліса. – Тихенько мовила дівчина.
- Що ж Алісо, мені вже час. А ти Дене - справжній засранець, яких треба ще пошукати. – Сказав я, смішно погрожуючи вказівним пальцем.
Через годину я вже сидів у своєму кабінеті в клубі, переглядаючи папери. Поки мене не було тут, справами займався Данило, звісно я все контролював з Каліфорнії, але все ж мені потрібен був хтось тут, а братові я довіряв так само як і собі, тому і довірив йому клуб.
Ще через годину до мене постукали, я крикнув що можна зайти.
- Привіт, братику. – Привітався Давид.
- Привіт, друже.
- Як же я сумував. Ти не уявляєш як тебе приємно бачити перед собою, а не через ноут.
- Можу сказати те ж саме.
- Розповідай, як справи в Каліфорнії.
- Нормально, бізнес йде чудово. Клуби і кав’ярні дуже відомі в штаті.