Рома
— О, прийшло повідомлення по грі, — я торкнувся губами плеча Міри, ми вже вийшли з душу і планували подивитись якийсь серіал, але повідомлення нас відволікло. — "Опівнічна гра, хлопці в костюмах, дівчата в білих сукнях, локацію буде надіслано об одинадцятій", — прочитав я вголос.
— Тепер треба йти купувати білу сукню, — сказала Міра, ледь насупившись.
— Цікаво, що дали повідомлення рівно за добу до гри, — відповів я. — Раніше вони так заздалегідь нічого не робили.
— Може, не в однієї мене немає підходящого вбрання, — усміхнулась вона. — От організатори і потурбувалися, щоб усі встигли забезпечити дрес-код…
— Напевно, — я кивнув. — Певно, буде щось цікаве… Але зараз я б хотів побути наодинці з тобою, — я пригорнув її до себе і взяв пульт. — Знаєш, коли ми разом, тільки вдвох, я відчуваю себе абсолютно щасливим…
— Я так само, — усміхнулася Міра. — Зараз навіть дивно, як я могла раніше жити без тебе…
— Може, ну його, те кіно, — прошепотів я, торкаючись губами її шиї. — Що ж ти робиш зі мною…
— Я просто кохаю тебе, — вона обхопила мене за шию і зазирнула в очі. — І кохатиму завжди, що б не сталося…
— Я теж кохаю тебе, — на цих словах я прикрив очі і поцілував її, притягуючи ближче до себе.
Зрозуміло, що нам тепер було зовсім не до кіно…
***
Коли Міра сказала, щоб я вийшов з кімнати для того, щоб вона перевдягнулась, я відчув якесь хвилювання.
Вона дійсно буде в білій сукні… Я взяв найкращий зі своїх костюмів, новенький, який збирався вдягнути на якусь особливу подію, і пішов до вітальні, де й перевдягнувся.
Зробив це доволі швидко, а от Міра чомусь якось довго не виходила.
Я підійшов до спальні і постукав в двері:
— Може, потрібна допомога?
— Та щось блискавка не застібається, — почувся трохи знічений голос з-за дверей.
Я сковтнув слину і зайшов до кімнати. Одразу побачив її в цій сукні.
Вона була в приталеній сукні, що облягала її фігуру, а знизу прикривала майже повністю ноги, лише збоку був розріз, і коли вона рухалася, то виглядала дуже спокусливо.
— Я даремно повелася на вмовляння продавчині, що ця сукня мені ідеально підходить, — сказала Міра. — Якщо доведеться бігати чи кудись лазити, як у моїй першій грі, то я буду не на висоті…
Я підійшов ближче і обійняв її зі спини, торкаючись губами шиї:
— Ти завжди на висоті. Виглядаєш ідеально.
— Коли я вибирала сукню, то думала, що ця має тобі сподобатись, — усміхнулась вона. — Рада, що не помилилася…
— Мені дуже подобається, — кивнув я. — Ти схожа на наречену.
— Справді? — вона зашарілася. — Ти теж чудово виглядаєш у цьому костюмі. Як справжній джентльмен.
— Ходімо, мені вже цікаво, що там буде за гра, — я усміхнувся і взяв її за руку. — Цікаво, що все відбуватиметься вночі, що ж вони там придумали…
***
Коли ми приїхали у вказане місце, це знов виявився величезний маєток. Нас пропустила охорона, ми пройшли у великий хол, прикрашений саме як весільний, і ми побачили там десь двадцять чоловіків і двадцять жінок в білих сукнях.
— Леді та джентельмени, раді вітати вас на вашому весіллі! Зараз ви маєте обрати собі партнера протилежної статі, з яким ви співпрацювали на іграх найчастіше, бо сьогодні ми гратимемо в весілля, а весілля — штука доволі інтимна, правда? — весело запитав ведучий з динаміку.
— Вони реально зробили таку гру, — здивувався я і поглянув на Міру.
— У мене якесь не дуже хороше передчуття, — раптом сказала вона, стиснувши мою руку.
— Чому? — запитав я, зазираючи їй в очі. — Може, навпаки це хороший знак. Рано чи пізно я звільнюсь від Софії, ось побачиш.
— Я знаю, — вона усміхнулась, але очі її все одно залишалися сумними.
— Я кохаю тебе, — впевнено сказав я, переплітаючи наші пальці.
— І я тебе кохаю, — сказала Міра. — Хай у нас буде хоча б таке весілля…
— Вважай це репетицією, в нас буде і справжнє, ось побачиш, — прошепотів я їй на вухо. — Просто треба трохи почекати.
— Я готова чекати, — тепер уже її усмішка виглядала щасливою.
— Але щоб перевірити, чи гідні ви, наші пари, весілля, у нас буде для вас три завдання. Отже, розпочинаємо перший тур! Наречені мають піти до білої зали, а їхні чоловіки — до чорної. Там ви пройдете перше окреме завдання-квіз, де будуть запитання про вашу другу половинку, на які треба відповісти правильно. Але спочатку кожен з вас і сам відповість на запитання. Пари, по сім з десяти відповідей яких збігатимуться, пройдуть у другий етап!
— Цікаво, хто з нас краще знає іншого, — сказав я, зазирнувши їй в очі.
— Треба було передбачити це, — вона усміхнулась. — На багатьох розважальних шоу задають такі питання…
— Я впевнений, що ми впораємось, — я коротко поцілував її в губи, а потім все ж пішов до входу для чоловіків.
#484 в Жіночий роман
#1610 в Любовні романи
#790 в Сучасний любовний роман
Відредаговано: 27.07.2024