Джеймс
Ізабель пішла. Мені хотілося повернути її, але я залишився стояти незворушно. Дівчина не повинна нести мій хрест безсмертя. Я порушив правила, тому й сам повинен нести відповідальність за свої вчинки. Тепер розумію Габріеля: він закохався в демоницю, я своєю чергою — в чистого та невинного янгола. Брат порушив правила, я також. Між нами була єдина різниця: моя Ізабель не збирається мене зачарувати, зрадити та вбити. Це лише одна моя перевага.
Ізабель виявилася тендітною та ніжною, а її дівоча краса звела з розуму. Я хотів бути поруч із нею, але не мав права втручатися в її людське життя. Я безсмертний, який буде жити вічно до останнього подиху світу, а вона лише людина.
Я заплющив очі. Її ніжний поцілунок досі відчував на собі. Для воїна Атарі це було досить незвичне почуття.
Наступного дня вирішив навідатися до верховного мага й по дорозі, почувши своє ім’я, зупинився та повернув голову.
— Джеймсе Велоре, яка неочікувана зустріч.
Єлена Маршал мило усміхнулася та простягла руку. У білій довгій шубі вона виглядала королевою міста Парадайс, а сіро-блакитні очі дивилися ніби в самісіньку душу.
— У вас такі незвичайні почуття, Джеймсе.
— Єлено, що ти тут робиш? — простягнув руку у відповідь і намагався перейти на іншу тему.
— Я в пошуках, — відповіла.
— І як проходять пошуки?
— Гм... все досить стабільно, а точніше сказати — стабільно погано, — стенула плечима, й ми повільно пішли в бік вежі верховного.
— Як... Габріель? — знаючи, що між ними трапилося, все одно запитав.
Єлена зупинилася.
— Твій брат — неймовірний егоїст! — емоційно вигукнула.
Я хмикнув.
— Ти не відчуваєш його емоції, почуття, й це зводить тебе з розуму.
— Габріель для мене загадка, але я обов’язково дізнаюся його таємниці, — впевнено промовила Єлена.
— Але навіщо це тобі?
Єлена повернула голову та всміхнулася. Її усмішка була щирою.
— Я люблю загадкових чоловіків! — засміялася, але в очах я помітив смуток.
— Єлено, у мене до тебе буде одне прохання. Зможемо зустрітися через дві години в шинку Барталемія?
— Якщо потрібно, я прийду.
Я не знав, із ким залишити Ізабель, і зустріч із Єленою Маршал все змінила. Тепер залишилося віднайти верховного та дістати дозвіл на використання порталу. Алістер Таддеус чекає мене...
Крім верховного мага я також неочікувано зустрів... батька.
— Верховний наддасть тобі дозвіл відкрити портал, тим більше ти й без дозволу зміг пройти бар’єр, але це було не розумно, Джеймсе! Ми відчули сплеск сили Атарі, тому я відразу з’явився в Парадайсі.
— Як мама?
— Все добре. Лише одне її хвилює: вона сумує за вами. Століттями не бачити синів, не кожна матір таке витримає. Краще скажи, як Габріель?
— Ну, — нахмурився, — нічого не змінилося... з того часу, так точно.
— Я розумію, сину, що ти звинувачуєш мене. Я не зміг врятувати душу Габріеля від гніву архангелів.
— Батьку, я не звинувачую тебе. В тій страшній історії всі винні.
Батько кивнув.
— Я живу десять століть, сину мій. Коли народився Габріель, ми не вірили такому диву. Це було неможливим, щоб у безсмертних народилася дитина, причому не одна. Ви стали особливим та винятковим дивом, даровані архангелом Гавриїлом. — Батько опустив очі. — Сину мій, за ці прожиті віки я зрозумів одне: ви народжені для ad maiorem Dei gloriam...
— Для більшої слави Бога! — додав. — Я вже не впевнений у цьому, батьку, й моя віра похитнулася.
Ізабель
Місто Парадайс було величним містом магів. Монументальні споруди виднілися у крижаній пустелі. Тут ми знайшли захист... але чи на довго — це вже питання часу.
Джеймс повідомив, що верховний маг дозволив відкрити портал, і він повернеться в Гісберт. Я була досить схвильована такою новиною, й, помітивши мої незграбні рухи та нервову усмішку, Джеймс сказав:
— Ізабель, я не залишу тебе... але ти повинна також зрозуміти, що для твого повернення в Гісберт маю зробити одну роботу.
— Джеймсе, я...
— Заспокойся, дівчинко, — Джеймс відвернувся від мене та привітався з... я не повірила своїм очам, адже перед мною стояла Єлена Маршал, яку я зустріла в книжковій крамниці.
— О, яка неочікувана зустріч, — Єлена протягнула до мене руку та широко усміхнулася. — Я тебе пам’ятаю, Ізабель, адже саме твої емоції змусили мене зайти у книжкову крамницю в Гісберті.
Я помітила, як Єлена мигцем поглянула на Джеймса.
— Не знав, що ви знайомі, — знизавши плечима, промовив безсмертний.
#8526 в Любовні романи
#1907 в Любовне фентезі
#1314 в Містика/Жахи
кохання та віра, протистояння героїв, містика архангели демони
Відредаговано: 17.12.2021