Сметанчук швидко знайшла столи для реєстрації учасників конференції. Зареєструвавшись, вона вирішила прогулятися по університету, щоб роздивитися його. В неї, ще був час до початку конференції. Університет Марії сподобався.
Перед початком пленарного засідання, Сметанчук зайшла до вказаної аудиторії. В ній вже було чимало учасників. Марія зайняла вільне місце і стала очікувати на початок засідання. Невдовзі воно почалося.
Спершу з вітальною промовою виступив Ректор університету. Він привітав усіх учасників та сказав декілька слів про мету конференції. Потім були ще виступаючі. Незабаром всі розійшлися по секціям для подальшої роботи.
Вже сидячи в аудиторії де відбувалася засідання секції з економіки, бухгалтерського обліку та аудиту, Марія вирішила перечитати свою доповідь. Але думки її були не тут. Вона згадувала свого коханого. Незважаючи, що вони не бачилися тільки кілька годин й розмовляли по телефону всього за декілька хвилин до початку конференції, Сметанчук скучила за ним. Вона розмірковувала: «Як він там? Що робить? Напевно то і то».
Та раптом її від думок перервала голова підсекції, яка оголосила про її виступ. «Блін, навіть і не встигла перечитати доповідь». Але нещастя Марія доповіла доповідь гарно. Після доповіді відповіла на всі запитання.
Невдовзі була оголошена перерва на кава-брейк. Під час кава-брейку до Сметанчук підійшов один з учасників. Він мовив:
- Привіт.
- Привіт.
- Я слухав твій виступ. Гарно виступала. Мені сподобалося.
- Дякую.
- Будьмо знайомі. Артем.
З цими словами він простягнув руку. Сметанчук посміхнулася і простягнула руку у відповідь:
- Марія.
- Ти з Чернігова?
- Так. А ти?
- Я з Києва. В цьому університеті навчаюся.
- Зрозуміло.
- Ти бувала в Києві?
- Так декілька разів.
- А я в Чернігові ще не був. Але планую з’їздити. Кажуть там у вас там багато цікавих місць.
- Ну є декілька.
- Цікаво б було подивитися.
Марія нічого не відповіла. Новий знайомий продовжив:
- Слухай таке питаннячко. А якщо я приїду до Чернігова, можна тобі зателефоную. Ну щоб ти підказала якщо що. Можеш залишити свій номер.
Сметанчук відповіла:
- Вибач але ні.
- Ну нічого. Мушу йти. – відповів Артем і відійшов від Марії розмовляти з кимось.
Конференція, невдовзі продовжилася. В кінці організатори подякували учасникам за участь та побажали гарного дня.
Вийшовши з університету Сметанчук вирішила з’їздити, як і планувала на Хрещатик. Тому і пішла до потрібної зупинки.
#9999 в Любовні романи
#2464 в Короткий любовний роман
#2738 в Молодіжна проза
Відредаговано: 11.04.2020