Довго вглядаючись у синє скло вікна, жінка зрозуміла, що день добіг кінця і нічого в її житті не змінилося. Вона не пройшла жодних випробувань, про які говорив той чоловік. Вона просто провела день – поглядом.
- Агов чоловіче з синьою парасолькою, - гукнула Марія.
Та ніхто не з’явився. Жінка подумала, що це плід її фантазії і ніякого випробування не існує.
- Агов, санітари – гукнула знов Марія, ну будь ласка, хто небудь.
- До ваших послуг – промовив Ас.
- Ти тут, значить це насправді? Я померла і потрапила в рай?
- Чому рай? – перепитав Ас.
- Ну на пекельний котел не дуже схоже, напевне Бог змилувався наді мною.
- Ти не вгадала, це просто твоя фортеця, в якій є все необхідне для проживання, навчання, просвітлення та понесення покарання. Ти своєю лінню, запропастила, як мінімум три важливі для тебе людини, а своєю брехнею привела в дію своє покарання. Але на твоє щастя є я, і я допоможу тобі їх пройти. Точніше не допоможу, а проведу тебе до них.
- ТИ ангел смерті? – обережно запитала жінка.
- Ну що ви всі туди ж? – обурився Ас і дзвінко засміявся – Я ангел снів.
- Якщо ти розслабишся і згадаєш парочку своїх снів, то згадаєш, що я приходив до тебе, з попередженнями та настановами. Але ти ігнорувала все, що я старався тобі підказати. Можеш називати мене Ас, але моє ім’я нізащо в житті не повинно вийти в реальний світ твого проживання.
- Тобто, я нікому не повинна нікому про тебе розповідати і про фортецю, бо інакше – смерть?
- В яблучко.
- Тобто? Я помру?
- НУ якось ти ставиш питання з кінця, але раз ти вже запитала, то так. Якщо ти проговоришся Кості або дівчатам або будь якій людині з твого життя, ти одразу помреш.
- Ти знаєш імена моїх рідних? – здивувалась Марія.
- Я знаю про тебе все і про твої вчинки, навіть про твої думки та задуми. Тому, я знаю, що ти зробиш, ще до того як ти це зробиш.
- Добре, я про це подумаю пізніше, це роздуми не на один день. А зараз, ти говорив щось про випробування? – поцікавилась жінка.
- Ти хочеш розпочати відразу? Не хочеш відпочити, прогулятись фортецею, перекусити?
- Ні, я хочу скоріше повернутися до родини.
- Не переймайся, час у фортеці тече іншими проміжками, тому в тебе є час трохи відпочити. Можу навіть провести тобі невеличку екскурсію фортецею.
- Це було би непогано – відповіла жінка, ще вагаючись , - з радістю.
Наша фортеця має три поверхи заввишки, обнесена фортечним муром, цитадель найвища вежа і три менші та бастіони. На верхівці куполу хрест та статуя Пресвятої Діви Марії.
- Я недостойна тут бути – тихцем сказала жінка, - та не достойна носити її ім’я.
- Не відволікаємся – промовив АС – про це ти подумаєш пізніше. Вся фортеця вкрита певним матеріалом, що нагаду є скло, воно гладеньке і прозоре, але його неможливо розбити. Ще є цікава особливість цієї фортеці, ти можеш бачити все, що знаходиться назовні, але ззовні не можеш розгледіти ні камінчика.
- Це просто дивовижно – промовила Марія – А чому саме синя, а не зелена чи жовта?
- Так задумав Творець, ця фортеця відображає Лінощі, тут люди, такі як ти проходять свої випробування.
- Люди? Які? Я тут нікого крім нас не бачила.
- Тут багато людей, просто в паралельній реальності.
- В паралельній? А скільки їх?
- Мільярди, а то і більше, це велике суспільство одиноких людей з різних реальностей.
- Це складно. – засмутилась жінка, продовжуючи вивчати мозаїку на підлозі.
- Так, це складно і сумно, але це шанс, це ніби другий шанс виправити свої помилки ще за життя.
- А ти один на всі реальності? – зацікавлено подивилась на Аса жінка.
- Ні, що ти, під моїм покровительством всього семеро людей, яких я повинен мотивувати пройти успішно їхні випробування та відпустити в життя.
- А якщо хтось не впорається?
- Тоді, мені передадуть ще сім людей і так, поки моя місія не буде завершена.
- А що тоді?
- А тоді…А це немає стосунку до твого випадку, тому ходімо, проведу тебе поверхами.
Марія прокручувала в голові всі сказані слова і і свої вчинки і ні до чого логічно-правильного вона не прийшла.
- Пройду екскурсію пізніше, покажи мені мою кімнати випробувань і приступимо.
- Як скажеш, - промовив Ас та розправив свої величезні сині крила.
Жінка попросила дозволу доторкнутися до них і ангел відчув якесь дежавю, бо всі хто бачать його крила, мусять мерщій доторкнутися до них.
Вони спустилися в підвальне приміщення, де поралися мужні чоловіки, роздягнені по пояс з великими татуюваннями вовків.
- Це перевертні? – запитала Марія.
- Так, - усміхнувся Ас, - згадала той сон?
- Згадала. – кивнула жінка.
Вони пройшли повз них, та зупинилися перед високими дверима, ніжно синього кольору з малюнком пісочого годинника.
- Час? – запитала жінка, - Моє покарання час? Я зайду туди молодою, а вийду старенькою бабцею?
- Весела теорія, - усміхнувся Ас, - все набагато простіше.
Жінка нероздумуючи розпахнула двері та увійшла в кімнату. Кімната була абсолютно порожня, але довга.
- Що мені потрібно робити?
- По суті, нічого. Ти повинна стояти і дивитися, на все що відбуватиметься довкола.
- Тобто?
Враз на екрані з’явився великий електронний годинник, який стояв по нулям.
- Ти повинна, стояти і дивитися, на все що відбуватиметься. Ключове це стояти, якщо ти присядеш або ляжеш, таймер обнулиться і прийдеться розпочинати все з початку. Ось знизу дві клавіші, вверх і вниз, як таймер на мікрохвильовці. Перед випробуванням, ти повинна ввести час, на твою думку скільки ти зможеш вистояти. 5 хвилин – 5 натисків кнопки вверх, якщо передумаєш, можеш натиснути клавішу вниз і таймер обере 4 хвилини. Якщо захочеш ввести годину, потрібно швидко двічі натиснути на клавішу зі стрілкою вгору.
- Все зрозуміло, коли я зможу почати?
#4758 в Фентезі
#1171 в Міське фентезі
життєві випробування, супергерой поруч, паралельна реальність
Відредаговано: 13.03.2021